1885.] OM BLODLEGEMERNES ANTAL, FARVEKRAFT OG MÆNGDE. 5 



Man kunde maaske være fristet til at lade Serums Residuum 

 respektive dets sp. Vægt ud af Betragtning og blot tage Hen- 

 syn til det defibrinerede Blods Residuum, fordi enhver Beregning 

 for Tiden er vilkaarlig. Anstiller man imidlertid Sammenlignin- 

 ger mellem Blodlegemernes Antal, Hæmoglobingebalten og det 

 defibrinerede Blods Residuum, faar man under normale For- 

 holde, mærkelig nok, ofte paafaldende Overensstemmelse, men 

 ogsaa selv her af og til betydelige Differentser, fordi Serum 

 indgaar som en væsentlig Bestanddel af det defibrinerede Blod 

 og Serumets Koncentration ingenlunde staar i Relation til Farve- 

 kraften og Blodlegemernes Antal. Det har fer været en almin- 

 delig Antagelse, at der i Regelen skulde være Proportionalitet 

 mellem Serums Koncentration og de tørre Blodlegemers Mængde; 

 saaledes siger Lehmann i sin: „Lehrbuch der physiologischen 

 Chemie", Aufl. 2, Leipzig 1853, B. 2, S. 186, at „nach den Unter- 

 suchungen der genauesten Analytiker die festen Bestandtheile 

 des Serums in einem constanten Verhåltnisse zu denen des Blut- 

 kuchens stehen, d. h. dass der Blutkuchen um so reicher an festen 

 Bestandtheilen gefunden zu werden pflegt, je concentrirter das 

 Serum ist." Men en saadan Sammenhæng er efter vore Erfarin- 

 ger neppe en Regel, idet Undtagelserne er mangfoldige; saaledes 

 kan det f. Ex. hænde, at et anæmisk Individ ofte har et for- 

 holdsvis mere koncentreret Serum end Xormalindivider. Forhol- 

 det af det defibrinerede Blods Residua vil derfor under alle Om- 

 stændigheder blot kunne afgive en upaalidelig Maalestok for 

 Bedømmelsen af Blodlegemernes Farvekraft (respekt. Rigdom 

 paa faste Bestanddele) og Blodlegemernes Antal. 



Trykt 28 Marta 1885 



