1885]. 



OM DØDSBOGENS TITEL PER M HBTJ. 



7 



^ " et t0talt Mørke " Qg ^\\^ Q i°fl^ „Merket 



var Underverdenens Herskerinde." Her levede "de døde en Skin- 



tilværelse. 



2) Senere fik den mørke Underverden sine lyse venlige 

 Egne: den frugtbare Mark Aalu (Elysium) og de solbeskinnede 

 Lande i Vest, hvor de retfærdige levede et lyksaligt Liv. 



3) Lidt efter lidt fik den Anskuelse Udbredelse over det 

 hele Land, at den salige skulde seile i Solbaaden sammen med 

 Ra og hans Følge om Dagen over Himmelen og om Natten 



a) enten gjennem den mørke Underverden 



b) eller gjennem Stjerneverdenen, Deva. 



Ved Siden af denne den almindeligste Forestilling gjorde sig 

 hist og her 



4) den Anskuelse gjældende, at den salig afdøde med Op- 

 givelse af sin individuelle Tilværelse skulde gaa op i Gud, 



5) eller den derimod stridende Mening, at han med Bibe- 

 holdelse af den individuelle Tilværelse skulde kunne antage en- 

 hver som helst Skikkelse, han ønskede, deriblandt ogsaa et for- 

 nyet Legeme, hvormed han kunde vende tilbage til Jorden. 



Foruden disse Anskuelser om den saliges Liv var der andre 

 om den usaliges hinsidige Lod; men de er os her af mindre 

 Vigtighed; thi dels udvikledes Læren herom først i de senere 

 Tider, dels er den lidet fremtrædende i Dødsbogen, hvor det 

 fromt forudsættes, at den afdøde vilde blive salig. 



I Dødsbogens Fremstillinger af Livet i den anden Verden 

 spiller Forestillingen om Underverdenen som et Mørkets Rige 

 en fremtrædende Rolle ; den var baade en af de ældste og en af 

 de mest udbredte. Det var derfor naturligt og noksaa beteg- 

 nende, at Dødsbogen i Henhold dertil blev kaldt „Bogen om 

 Fremtræden fra Dagens Lys her paa Jorden til Underverdenens 

 Mørke." Ialfald er det naturligere, end at Ægyp terne, saaledes 

 som f. Ex. Lefébure mener, 1 skulde have opkaldt Bogen efter 

 den sene og lidet fremtrædende Lære om den afdødes Tilbage- 

 venden til Jordelivet. 



1 Chabas, Mélanges égyptologiques, III s. II t» 234. 



Trykt 25 Septbr. 1885. 



