22 WORM-MULLER OG J. FR. SCHROETER. [No. 18. 



x ( V\ 



100 \ 1 — v~J °P træder med saa liden Værdi, vil det være tilladt 



i den stærkt konvergerende Række kun at tage første Potens 



med. I Tælleren forekommer Leddet 1 — - : da det af Forsøgs- 



rækkerne fremgaar, at Differentsen mellem V og v\ ogsaa sæd- 

 vanlig er liden, vil Feilen ved at ombytte v\ med V kunne 

 negligeres, saameget mere som v\ skal divideres med v 2 , der er 

 større end |, hvorved Feilen forringes end mere. Tillader man 

 sig disse Approximationer, har man følgende Udtryk: 



= ^r—r x(l + 0.003368 x) 

 a y 1.1 



v — V!= x + 0.00001157 x 2 (B) 



Af denne Formel (B) ser man, at Differentsen mellem de 

 specifike Vægter af Urin før og efter Gjæringen afhænger af 

 Sukkergehalten for en væsentlig Del af dens Iste Potens, men 

 ogsaa af dens 2den Potens. Men det fremgaar tillige af denne 

 Formel, at Faktoren for 2den Grads Leddet er saa forsvindende 

 liden, at 2det. Led paa høire Side i Formel (B) kan sættes ud af 

 Betragtning; thi den lille Variation, som det frembringer, er for 

 ubetydelig til, at den kan komme frem i Observationerne ; deres 

 Feil vil i Almindelighed være større end dette Leds numeriske 

 Værdi- Derfor er man berettiget til at slutte, at til praktisk 

 Brug vil Multiplikatoren være en konstant Størrelse og lig 

 Forholdet mellem Urinens Sukkergehalt og de specifike Vægter 

 af denne før og efter Gjæringen. 



Naar deii theor etiske Udvikling har givet en Værdi af Mul- 

 tiplikatoren, der er noget større end den, som Empirien har 

 fastslaaet, saa kan ikke dette benyttes som en Ankepost mod 

 Methoden, da Multiplikatoren fra først af er opstillet som en 

 rent empirisk Konstant uden nogen Undersøgelse af, hvorfor 

 netop denne skal benyttes og ikke en større eller mindre. 



