1885.] 



PEEIODICITETENS BETYDNING. 



5 



reise i den hele tidligere Stjernerhythmus, indtil om Millioner 

 Aar en ny Khythmus begyndte at gjøre sig mærkbar. Saaledes 

 paa alle Tilværelsens Felter. Spencers Theori har altsaa Sand- 

 hed, forsaavidt denne Grundtheori om Skabningen som et fait 

 accompli har sin Rigtighed; og jeg betragter det som et Frem- 

 skridt hos Spencer, at han har fremholdt denne Rhythmus og 

 paavist dens Betydning paa saa mange Felter. 



Theorien beror dog, som man ser, paa en Dualisme mellem 

 Gud og Verden, der minder om den gamle engelske Deisme. 

 Skaberen har engang, uvist naar og hvorledes, for alle Tider 

 trukket sig tilbage fra Verden, som da overladt til sig selv 

 bliver en „alter Deus", i sig selv færdig og fuldendt. Indenfor 

 Verden selv opstaar der da en lignende Mængde Dualiteter. 

 Enhver Rhythmus beror paa en Bevægelse mellem visse Hoved- 

 faktorer, f. Ex. mellem Centrifugal- og Centripetalkraft, mellem 

 positiv og negativ Elektricitet, i det Sociale mellem Arbeide og 

 Nydelse, eller, hvad der tildels falder sammen hermed, mellem 

 Egoisme og Altruisme. Hvad dette sidste angaar, skal jeg 

 udvikle mig lidt neiere, da Spencers egen Begrundelse af den 

 her som ellers stedfindende Periodicitet ikke har forekommet mig 

 fuldkommen klar, ligesom det ikke er frit for, at han er i en 

 vis Modsigelse mod sig selv. Forevrigt antager jeg, at det ikke 

 er saa vanskeligt at eftervise dens metaphysiske Gyldighed og 

 tillige dens philosophiske Charakter. 



Naar han taler om en bevægelig Ligevægt, moving eqvilibrium, 

 da har jeg opfattet dette saaledes, at Ligevægten altid kun er 

 approximativ, fordi der altid ere Momenter af Uro, Uregel- 

 mæssighed, Forstyrrelse fra tidligere Tid, som ikke ere eller 

 nogensinde kunne blive tilstrækkeligt overvundne. Paa Kulturens 

 og Moralens Omraade viser dette sig deri, at der i ethvert, 

 endog det mest civiliserede Samfund vil være Levninger af tid- 

 ligere Barbari. I ethvert Fald gives der jo en Mængde uop- 

 dragne eller slette Individer, f. Ex. en Mængde Bern, som endnu 

 ere uciviliserede. Det Ideale hos Spencer er nu dette, at Al- 

 truisme og Egoisme ganske forenes, d. v. s. at Mennesket finder 

 sin Glæde og Nydelse i det Arbeide, som befordrer det Heles 



