1885.] 



PERIODICITETENS BETYDNING. 



9 



noget Endemaal, men en alle Tider omfattende Rhytmus. 

 Den anden Side af Sagen, at Verden dog tillige er i Gud og 

 omvendt, hvilken jo er det op r in delige Forhold, kan paa dette 

 sandselige, objektive Omraade ikke gjere sig gjældende ander- 

 ledes end som en Tendents til at overvinde Udvortesheden, for- 

 korte og inderliggjøre denne, frembringe en indre Khythmus, Noget, 

 som især træder os imede i den organiske Skabning, i den sti- 

 gende Fuldkommenhed og subjektive Evne hos Dyrene og hos 

 Menneskene gjennem alle Udviklingstrin. Her er det, at vi 

 observere denne Tendents til fuldkommen Rhythmus, men da i 

 Eetning af Inderlighed, Periodiciteten som Endemaal, altsaa en 

 Tilbagevenden til det oprindelige Forhold, da Verden var i Gud. 

 Her er altsaa Periodiciteten et saadant moving eqvilibrium, mod 

 hvilket hele Verdensudviklingen tenderer som sit Maal. Hin 

 første Art Rhythmus er af makrokosmisk, denne anden af mikro- 

 kosmisk Natur. Nu siger det sig selv, at i enhver Organisme, 

 som baade er noget Udvortes i Tid og Rum og tillige noget 

 Subjektivt, begge disse Arter Periodicitet maa gjøre sig gjældende. 

 Organismen vil ophøre, hvis f. Ex. kun den sidste bliver raadende. 

 Dette forklarer da, hvorfor Spencer tilsyneladende er i en Mod- 

 sigelse, naar han opstiller et slutteligt Formaal i et moving 

 eqvilibrium, som dog kun kan og bør naaes approximativt ; thi 

 et saadant eqvilibrium er jo kun mikrokosmisk, altsaa en Ensi- 

 dighed. — Spencer har vistnok selv været opmerksom paa disse 

 forskjellige Arter Rhythmus. Jeg behøver her kun at henvise 

 til de tidligere anførte korte Citater af ham. Naar han f. Ex. 

 taler om et Dyrs eller Menneskes ydre Virksomhed, udvortes 

 Periodicitet, f. Ex. deres Arbeide og Hviletid, deres Spise-For- 

 plantelses-Reisetider m. m., saa er disse af furherskende makro- 

 kosmisk Natur. Naar han taler om „de indre Virksomhedsytrin- 

 gers Rhythmer", saasom Fordøielse, Respiration, Blodomløb og 

 fornemmelig de regelmæssige Indtryks Forkortning og Svækkelse 

 ved Vanen, saa ere vi inde paa det mikrokosmiske Omraade. 



Da den makrokosmiske Periodicitet afspeiler Guddommens og 

 Aandens Virksomhed, saa kan dette forklare, hvorfor den altid 

 viser sig skikket til at vække Selvbevidstheden og Guds- 



