12 



W. M. SCHØYEN. 



[No. 22. 



per-corn", samt Eugaalen {Tyl. devastairix, Kiihn), der lever i 

 Eugstraaene og frembringer den i Tyskland saakaldte „Stock- 

 krankheit" eller „Kropf" paa Eugp lan terne, kan vistnok overføres 

 fra det ene Sted til det andet, den forste med Kornet og den anden 

 med Halmen. Den her omhandlede Art derimod holder sig ude- 

 lukkende nede i Redderne og kan saaledes kun udbredes gjen- 

 nem Jorden fra en Ager til en " anden ved Siden af, saaledes 

 som Jægermester Hederstrpm anfører fra Pajala 1 : „Sjukdomen 

 sprides dårigenom, att man med hjuldon kor från en sjuk åker 

 till en frisk, då såden vissnar eller dor ut i hjulspåren, åfven 

 om sådden sker efter korandet." Navnlig naar Jorden er raa 

 og vaad, hænger den sig nemlig som bekjendt baade ved Hju- 

 lene og ved Hestenes og Menneskenes Fødder og bliver saaledes 

 tilligemed de deri værende Æg og Yngel af Bygaalen, eller Eod- 

 knoller indeholdende samme, overført fra det ene Agerstykke til 

 det andet, hvorved Sygdommen udbredes — aldeles paa samme 

 Maade, som man i Tyskland har iagttaget det for den oven- 

 nævnte Eugaals Vedkommende. Men ogsaa uden Menneskets 

 Hjælp kan Eundormene udbrede sig gjennem Jorden, og man 

 har for Eugaalens Vedkommende fundet, at ligeledes Eegnvan- 

 det spiller en Eolle ved Udbredningen, idet Sygdommen har 

 bredt sig stribevis nedover fra de høiere liggende Agre langs 

 efter de af Eegnvandet dannede Furer i Jorden. Våndet har 

 nemlig skyllet Ormene og deres Æg med sig. 



At overhovedet en raa og fugtig Tilstand af Jorden begun- 

 stiger Bygaalens eller „Krokens" Udvikling og Udbredelse synes 

 afgjort efter de Erfaringer, man i Lom har gjort desangaaende. 

 Man har nemlig fundet, at den i Eegelen helst viser sig og tager 

 mest overhaand paa de Gaarde, hvor den overalt i Lom bruge- 

 lige Agervanding drives i størst Udstrækning. Den Prøve, jeg 

 medbragte derfra, toges fra en enkelt Agerteig paa Skydssta- 

 tionen Andvord ikke langt fra Bævras Udløb i Vaage- eller 

 Ottavandet. Nétop paa denne samme Teig havde den for flere 

 Aar tilbage ligeledes huseret, men i Mellemtiden ikke gjort sig 



1 Eriksson: 1. c, p. 12. 



