12 



O. JOHAN-OLSEN. 



[No. 2. 



Dyrket varmt antager derimod kulturen en aldeles glas- 

 gren farve, der med alderen blir mere og mere brunagtig. 



Asp. flavus voxer i almindelig temperatur (15^ C) meget 

 langsomt, omtrent som asp. glaucus, i varme derimod meget 

 hurtigt, optimum mellem 36— 38o C. I denne temperatur spirer 

 sporerne allerede efter få timers forløb, og den færdige conidie- 

 bærer har efter knap to dages forløb dannet en ny sporegene- 

 ration. Liker bedst sur fast jordbund. 



Mikroskopisk viser mycelet sig tykvægget, grenet og 

 septeret, omtrent som asp. glaucus, dog er leddene noget kortere 

 og langt mere oppustet end hos denne. I lidt ældre mikrosko- 

 piske kulturer blir det rent rosenkrandsformet. 



Comdiehærerne har omtrent samme form som hos asp. 

 glaucus, idet de tiltager jævnt i tykkelse opad og ender i en 

 kugieformig opsvulmet blære, hvorfra de stråleformigt ud- 

 gående, i yngre kulturer ugrenede, i ældre grenede (2—4) 

 flaskeformede sterigmer udgaar. Sterigmegrenene kan atter 

 være grenede. ^ Conidiebærerne er dog meget større end hos 

 asp. glaucus og udmærker sig ved sin ru, vortede overflade. De 

 er indtil 500 [j. lange, 13 — 15 p. tykke. Conidiehovederne er 50 

 — 90 jj. tykke, den indre omvendt ægformig ovale blære indtil 

 30 [j.. Sterigmerne har også en større tendens til at rette sig 

 opad end hos asp. glaucus, og conidierne er mindre, kun 6 — 7 

 [JL, glatte, lidt ovale. Idet spiringen begynder, svulmer de be- 

 tydelig op, blir tydelig dobbelt konturerede og åbner sig i den 

 ene side, hvorpå hyfen træder ud uden at episporium afkastes 

 som hos asp. glaucus. Temmelig ofte smelter flere sporer sam- 

 men, idet der indtræder fusioner, dels direkte mellem sporerne, 

 dels gjennem korte hyfer. Efter fiisionen dannes et langt kraf- 

 tigere mycel end af ikke fusionerende sporer. Efter manges 

 anskuelser skal enhver fusionering (f. ex. broceller „Schnallen- 

 cellen"), ustilagosporidier etc. være en kjønsakt. Den ved 

 aspergilli optrædende fusionering synes dog at tyde hen på, 



1 Herunder medregnes ikke de forvoxninger og misdannelser, som så ofte fore- 

 kommer ved denne sop og asp. glaucus (ofr. Dr. Bary) i magre kulturer. 



