1886.] 



NOESKE ASPEEGILLUSAETER. 



13 



at den Brefeld^ske opfatning er den rigtige, nemlig at al fusio- 

 nering kun er en ernæringproces, idet to celler kun smelter 

 sammen for at forene sine kræfter og kunne voxe videre, ikke 

 for at formere sig. 



Wilhelm (1. c.) angiver, at han ved sin asp. flavus har fun- 

 det sclerotier, der er „meget små", sorte, paa snit gulrøde. Det 

 har aldrig lykkedes mig igjennem et par års kultur på de for- 

 skjelligste substrater i varme og kulde, under forhold, hvor både 

 asp. niger og fumigatus dannede sclerotier, at få frem slige ved 

 min asp. flavus. Det er den eneste forskjel mellem min sop og 

 Wilhelm's, kun undtages, at hans sporer var ru, mine glatte. 



Asp. flavus bevirker indspreitet i levende dyrs blod — rig- 

 tignok i store mængder — en dødelig nyresygdom, ligesom den 

 frembringer øre-, øine- og lungesygdomme hos mennesker. Inde 

 i organerne danner den undertiden de før nævnte stråleformige 

 involution stormer. Disse er hos denne sop yderst udprægede, 

 idet piggerne ikke alene udgaar fra den spirende conidie og den 

 første hyfestub, men også fra temmelig forgrenede (under disse 

 omstæi^digheder opsvulmede) hyfer stritter talrige stråler ud til 

 alle kanter. 



Under sin væxt i massekulturer udskiller denne sop en 

 guldgul, stærkt brydende vædske, der i dråbeform samles oven- 

 på conidielaget. 



Asp ergillus^ Oryzce 



kan hverken ved makroskopisk eller mikroskopisk undersøgelse 

 i morphologisk henseende i nogen væsentlig grad skjelnes fra asper- 

 gillus flavus (o: flavescens). Kun er conidiebærerne noget længere 

 (1 mm.) og sporerne noget større (7 — 9 (j.). Såvel i farve, i voxemåde 

 — den trives således bedst i høie temperaturer ~ i den ru, kornede 

 membran på conidiebærerne, i sterigmerne og spore-afsnøringen 

 stemmer den overens med aspergillus flavus. Ligeledes har „asp. 

 oryzæ" det senere blæreformige opsvulmede, uregelmæssig leddede 

 mycel, med de gemmelignende opsvulminger, de samme fusioner af 

 sporerne ved spiringen, de samme misdannelser i ældre kulturer, 

 kortsagt ligheden mellem min art, aspergillus flavus og asp. 



