1886]. 



NOESKE ASPERGILLUSARTEE. 



19 



Sclerotier eller perithecier har heller ikke jeg, selv gjennem 

 årelang- kultur, under de allerforskjelligste betingelser kunnet 

 frembringe. 



Conidiebærerne er som omtalt meget store, indtil mere end 

 2 mm. lange, men som regel bbt 1,5 mm., hvoraf det egentlige 

 caput indtager en god fjerdedel. De er kølleformige, med jevnt 

 tiltagende tykkelse, indtil omtrent 7^ er nået, så atter aftagende. 

 Nogen bestemt overgang mellem stilk og caput er der egentlig 

 ikke. I ung tilstand er conidiebæreren hvid, men blir meget 

 snart blågron. Bredden af caput med påsiddende sporer er 

 180 — 200 {X, den indre blære omtrent 100 a. Det hele caput 

 er bedækket af sterigmer, der står perpendiculært på køllens 

 overflade. De er somoftest ugrenede, meget korte, ægf ormede 

 og afsnører en mængde glatte, ovale, lyst grønagtige conidier 

 3,0—3,6 [X brede, 5—6 lange. 



Under sin væxt i massekulturen afsondrer asp. clavatus en 

 aldeles farveløs, vandklar, stærkt brydende vædske, der i dråbe- 

 form samles ovenpå conidierne. 



Den frembringer ikke sygdomme hos dyr eller mennesker. 



Aspergillus niger van Tieghem. 



Biagnosis. Mycelium superficiale flavescens, in membranam 

 densissimam rugosam contextum. Stipites conidiferi mycelii 

 hyphis multo crassiores, membrana valde incrassata, firma achroa 

 v. infra vesicam fusca, transparente. Capitula conidiorum e nigro- 

 fusca. Sterigmata ramosa 2—10 sterigmatocystibus instructa. 



Conidia globosa| (diam. 3—5 jx) episporio verruculoso e violacec- 

 fiisco. 



Seler otia majora (diam. 2 — 2,5 mm.) tuberosa v. globosa v. 

 cylindrica albo flavescentia, pannosa. 



Denne sop, der er let kjendelig ved sin sorte farve, kan ikke 

 forvexles med nogen anden end asp. subfuscus, fra hvem den 

 dog betydelig adskiller sig. 



2* 



