1SS6.] EIDRAG TIL KUNDSKABEN OM BLODETS STOFVEXEL. 9 



at den Mængde Surstof, som 1 Gr. Hæmoglobiu kan optage, er 

 nøiagtig- bekjendt, og dernæst, at det i Blodet indeholdte Surstof 

 for liver Gang lader sig bestemme med tilstrækkelig Xoiagtighed. 

 Efter Hilfners^ exacte Undersøgelser er vistuok det første Til- 

 fældet for Hiindehæmogiobinets Vedkommende, idet hans Forsøg 

 omtrent med absolut Sikkerhed har vist, at dette omdannes til 

 Ox3'hæmoglobin ved pr. 1 Gr. at optage 1.202 Kem. Surstof af 

 øo og lm Trj^k, men om denne Værdi uden Videre kan overføres 

 til andre Blods orter, specielt Menneskeblod, er et Spørgsmaal, 

 hvis bekræftende Besvarelse vistnok har al Sandsynlighed for 

 sig, men som dog ikke er fuldt bevist. Men selv under oven- 

 staaende Forudsætuing lider begge Methoder af følelige Mangler. 

 Hvad først Grehants angaar, vil der ved samme altid gaa en 

 Del Surstof tabt, idet Processen med fuldstændig Mætning af 

 Blodet med Surstof og dettes Fordrivelse ved Kuloxyd vil tage 

 saa lang Tid, at den saakaldte Sauerstoffzehrung kommer til at 

 gjøre sig gjeldende, før Forsøget er endt, og hvorved altsaa en 

 Del Surstof unddrager sig Bestemmelsen. Denne Feil kan heller 

 ikke elimineres ved direkte at udpumpe Surstoffet, fordi „Sauer- 

 stoffzehrungen" gaar meget hurtig for sig; den derved betingede 

 Afvigelse kan ofte ikke være ganske ubetydelig og er fremfor 

 alt inkonstant, saa dens Indflydelse paa det enkelte Forsøg ikke 

 lader sig bestemme. En anden Ulempe, som er fælles for begge 

 Methoder, er, at en liden Feil i Surstofbestemmelsen forøges be- 

 tydelig i det endelige Eesultat paa Grund af den store Multi- 

 plikation, der er nødvendig for at omregne Surstofgehalt til 

 Hæmoglobingehalt. Ved Quinquauds Methode, Titrering med 

 hydrosvovlsyrligt Xatron, findes bestandig adskilligt mere Surstof 

 end ved nogen anden Bestemmelsesmaade, idet Reduktionen gaar 

 videre end til Dannelsen af reduceret Hæmoglobin. Grehants 

 Methoder er derfor under alle Omstændigheder overlegen over 

 Quinquauds \ men ingen af dem kan gjøre Fordring paa nogen 

 større Xøiagtighed. De har ogsaa været forholdsvis lidet an- 

 vendte, og jeg kunde derfor have undladt nogensomhelst Beskri- 

 velse af dem, hvis ikke Principet var bleven lagt til Grund for 



1 Journal for pract. Chemie, N. F. 1880, Bd. 22, S. 283. 



