174 



JAC. G. OTTO. 



[No. IL 



er det rigtignok saa, at den stærkeste Stigning træffer det op- 

 rindelig største Antal Blodlegemer, saa her er ogsaa en Uover- 

 ensstemmelse. Jeg tør derfor ikke slutte noget bestemt heraf, og 

 er det vel det rimeligste at tilskrive andre Omstændigheder 

 disse Afvigelser. 



Hvad Hæmoglobingehalten under Inanition angaar, sees 

 den at stige omtrent jevnt med Blodlegemern es Antal^ 

 saa den før omtalte Forklaring af disses Forøgelse derved faar 

 en yderligere Støtte. 



For at undgaa alle Misforstaaelser skal jeg fremhæve, at 

 den netop omtalte Forsøgsrække først anstilledes efter. at en 

 Kække Hæmoglobinbestemmelser havde vist Blodets fuldstændige 

 Regeneration efter den med disse Hunde S. 76—77 omtalte 

 Aareladning for at skaffe Blod til de der meddelte Surstof- og 

 Sukkerbestemmelser. 



For Sammenligningens Skyld har jeg udført en tilsvarende 

 Forsøgsrække med Kaniner og dertil benyttet de S. 86, Tabel 

 Xo. 10, nævnte Dyr No. 5, 7 og 9. Resultaterne meddeles i 

 hosst. Tabel No. 45, S. 175: 



Forsøgsrækken her viser sig saa overensstemmende med 

 den forrige, idet Blodlegemeantal og Hæmoglobingehalt stiger 

 lige jevnt, at jeg ikke behøver at gaa nærmere ind paa samme. 

 Kun skal jeg paapege, at Tiltagelsen her relativt paa det nær- 

 meste er ligestor i alle 3 Forsøg, saa jeg ogsaa : for dette 

 Spørgsmaals Vedkommende kan henvise til, hvad før er sagt, og 

 kun bemærke, at Overensstemmelsen med Buntzen her er bedre 

 end i de tidligere Forsøg. 



Efter at jeg saaledes for Blodlegemeantallets Vedkommende 

 har kunnet konstatere det samme som tidligere Forskere og med 

 Hensyn til Hæmoglobingehalten har paavist, at denne under 

 Inanitionen omtrent holder Skridt med Blodlegeme- 

 a utallet o: stiger tilnærmelsesvis proportionalt med dette, skal 

 jeg gaa over til at omtale en Del Forsøg, som jeg har gjort 

 over Surstof- og Siikkergehaltens Forhold under Inanitions- 

 perioden. 



