1886.] BIDRAG TIL KUXDSKABEX OM BLODETS STOFVEXEL. 193 



derpaa, idet man forsigtig løser den Ligatur, der ligger nærmest 

 Leveren, ind i Portaarens Stamme, hvilket ved nøiagtigt Arbeide 

 lader sig gjøre uden nævneværdig Blødning. I det Oieblik nu 

 Portaaren underbindes (ved Hjelp af den forud lagte Ligatur) 

 er der altsaa aabnet Portaareblodet en] Udgang udadtil gjennem 

 Miltvenen, saasnart man har sørget for, at Underbindingen af 

 Portaaren er skeet tilstrækkelig nær dens Indtrædelse i Leve- 

 ren. For at erholde Blodet fra Portaaren er det derfor til- 

 strækkeligt at trække den Metalstav, der lukker den horizontale 

 Oren, saalangt tilbage, at Blodet kan fljde ud af den vertikale 

 Gren samtidigt med, at Yena porta ved Hjelp af Ligaturen 

 sammensnøres. Paa denne Maade opnaaes altsaa, at man und- 

 gaar saavel Stagnation som Afbrydelse i Kredsløbet paa samme 

 Tid, som man erholder betydelige Mængder Blod. Operationen 

 er imidlertid (navnlig den sidste Del) ikke let og fordrer ad- 

 skillig Øvelse, ligesom den ogsaa ikke saa sjelden mislykkes ved, 

 at man støder igjennem Venevæggen ved Indførelse af Kanylen. 

 Navnlig er Vanskelighederne store hos mindre Hunde, medens 

 de har været mig uovervindelige hos Kaniner. Da jeg imidler- 

 tid har anvendt flere saadanne, har jeg ved dem maattet gaa 

 en anden Vei, der imidlertid ikke paa langt nær kan maale sig 

 med den beskrevne, og som bestod i, at jeg efter et temmelig 

 langt Hudsnit (fra Processus xiphoideus omtrent til Xavleu) 

 stak ind en lang, skjæv tilspidset Kanyle efter at have gjort 

 Leverkarrene tilgjængelige ved at trykke Pylorus bagover og 

 trække Leveren noget op. Der viser sig imidlertid ikke megen 

 Afvigelse i Eesultaterne, saa jeg vel tør antage at Lave erholdt 

 normalt Blod ogsaa paa denne Maade, uagtet jeg fra først af 

 havde liden Tiltro fil den og kun anvendte den, fordi jeg en 

 Tid lang var nødt til at arbeide med Kaniner. 



For at erholde rent Leverveneblod benyttedes samme Frem- 

 gangsmaade ved Hunde og Kaniner. Methoden, der ligeledes er 

 uddannet af v. Mering.^ bestaar i følgende: Paa Siden af M. 

 sacro lumbaris gjøres et temmelig langt Snit gjennem Bugvæggen 



1 L. c. S. 409. 



Vid.-Selsk. Forh. 1886. No. 11. 



13 



