206 



JAC. G. OTTO. 



[No. 11. 



Ogsaa i Carotisblodet var Sukkergehalteu betyde- 

 lig tiltaget efter Fodring med store Mængder Ror- 

 siikker, og det indeholdt ligeledes enDel Rorsiikker^ 

 men derimod ikke den anden sukkerdannende Sub- 

 stant s. 



Det vilde have været interessant at undersøge Levervene- 

 blodet under lignende Forhold, men jeg har desværre ikke 

 havt Anledning dertil. Derimod foreligger en Del saadanne 

 samtidige Bestemmelser af Sukkergehalteu i Vena porta og Vena 

 hepatica af v, Mering,^ Bleile^ og Seegen^ efter Fodring med 

 Kulhydrater. Samtlige disse har fundet, at Blodet i Vena porta 

 er sukkerrigere end sædvanlig efter en paa Kulhydrater rig Næ- 

 ring; men derimod stemmer ikke deres Erfaringer, hvad Lever- 

 veneblodet under saadanne Omstændigheder angaar, overens. 

 F. Mering fandt saaledes altid Sukkergehalteu i Leverveneblo- 

 det omtrent uforandret, medens Bleile dels konstaterede en 

 Forogelse, dels ikke, eftersom han erholdt det efter v. Mering's 

 eller efter Cl Bernard; s Methode, og Seegen altid fandt et om end 

 ofte ringe Plus i Leverveneblodets Sukkergehalt. Det sand- 

 synlige, ja saa godt som sikre er, naar man tager Hensyn til 

 Forogelsen i Carotisblodets Sukkergehalt, at ogsaa Levervene- 

 blodet under saadanne Omstændigheder forer mere Sakker end 

 sædvanlig, men om Tiltagelsen her er større eller mindre end 

 i Portaareblodet formaar jeg efter de foreliggende Forseg ikke 

 bestemt at afgjøre. I Betragtning af, at utvivlsomt en stor Del 

 af det Sukker, som gjennem Portaaren tilføres Leveren, i dette 

 Tilfælde benyttes til at danne den store Mængde Glykogen, som 

 samtidig fandtes i denne, tror jeg dog, Eimeligheden taler for, 

 at Leverveneblodets Sukkergehalt ikke vil være forøget i samme 

 Grad som Portaareblodets. Nogen Oplysning om, hvorledes Suk- 

 keret dannes i Leveren, giver dette Forsøg selvfølgelig ikke, 

 men derimod maatte man vente sig en saadan ved Undersøgelse 

 af Leverveneblodet efter en saa læuge fortsat Inanition, at 



1 L. c. S. 413. 

 L. c. S. 75-70. 



Pfii-Kjers Arcli. f. d. ^es. Physiologie, Bd. 37, 1880. 



