208 



JAC. G. OTTO. 



[No. 11. 



Carotis- resp. Portaareblodet, idet Seegen ikke liar tåget Hensyn 

 til den ikke gjærings dygtige reducerende Siibstants, og som det 

 vil sees liar ogsaa i mit Forseg den samlede Gehalt paa redu- 

 cerende Substants været adskillig større i Levervene- end i 

 Carotisblodet; men dette hidrorer fra, at den ikke gj æring s- 

 dygtige reducerende Substants rimeligvis har tilta- 

 get eller i alle Fald ikke er formindsket. 



Det skulde saaledes synes, som Leveren danner Sukker 

 af Glj^kogenet under normale Forhold, tiltrods for de mod- 

 satte Angivelser af Seegen. Om imidlertid Sukkerdannelsen 

 i Leveren ogsaa kan ske paa Bekostning af andre Stoffe, og om 

 Leveren overhovedet er det eneste sukkerdannende Organ, er et 

 andet Spørgsmaal, som jeg her ikke kan indlade mig paa. Kun 

 skal jeg bemærke saameget, at mit førnævnte Forseg taler imod 

 ^n (i alle Fald) væsentlig Sukkerdannelse af andre Stoffe end 

 Glykogen i Leveren; thi i saa Fald skulde vel ogsaa under 

 Inanitionen Leverveneblodet have været adskillig sukkerrigere 

 end Carotisblodet ; men paa den anden Side kan Experimentet 

 ikke være bevisende, idet der jo kunde tænkes Muligheden af, 

 at Portaareblodet under Hunger var fattigere paa Sukker end 

 ellers, hvilket dog, naar man tager Hensyn til de evrige Forseg 

 ikke er meget rimeligt. 



At der ogsaa findes andre sukkerdannende Organer end 

 Leveren, er temmelig sandsynligt, da det ellers — hvis denne 

 ikke producerer Sukker under Inanitionen — bliver vanskeligt 

 at forklare sig Blodets i det hele og store tåget af Næringen 

 uafhængige Sukkergehalt, men derover mangler for Tiden et- 

 hvert Holdepunkt. 



