4 



DE. YXGVAR XIELSEX. 



[Xo. 13. 



rigtige Forstaaelse af Begivenhederne i 1814, saafremt det kan 

 godtgjøres, at den medfører Sandhed. I sig selv har den flere 

 Kriterier paa at være aldeles korrekt. Den er saaledes frem- 

 kommen i Nærværelse af Grev Wetterstedt, altsaa netop af den 

 Mand, der i 1814 som svensk Underhandler havde afsluttet 

 Kielerfreden, og nu stod ved Kongens Side som en Garant for 

 Sandheden af, hvad derom blev sagt. Mellem Storthingets Præ- 

 sidenter, til hvem Talen var rettet, befandt sig Grev Herman 

 Wedel-Jarlsberg, der af alle Xordmænd havde bedst Rede paa 

 den virkelige Betydning af det, som var forhandlet i Kiel, idet 

 han gjennem sine forudgaaende Forbindelser med Carl Johan og^ 

 de svenske Statsmænd var nøie inde i de Forudsætninger, der 

 bestemte deres Forlangende om Norges Afstaaelse. Disse tvende 

 Mænds Nærværelse lagde indirekte en forøget Yægt til den kon- 

 gelige Tale; — men dog kan ikke dennes Brugbarhed som ube- 

 tinget paalidelig historisk Kilde dermed siges at være fuldt 

 godtgjort. Det kunde tænkes, at Kongens Hukommelse havde 

 svigtet, og at der i Talen, som det ofte gaar, var sammenblandet, 

 hvad der virkelig var gjort, og hvad der kun var tænkt. At 

 paavise, i hvilken Udstrækning Carl Johan havde erindret det 

 Passerede rigtig, maatte saaledes være forbeholdt en nærmere 

 Undersøgelse af de Kielerfreden vedkommende Papirer i de 

 danske og svenske Arkiver. Alene paa den Maade lod alle Tvivl 

 sig løse og bringe til fuld Klarhed. Men at anstille en saadan 

 Undersøgelse var vel Umagen værd. Thi det gjaldt her om intet 

 mindre end at vinde helt nye Udgångspunkter for Forstaaelsen 

 af, hvad der virkelig var foregaaet i December 1813 og Januar 

 1814. 



For kort Tid siden blev jeg anmodet om at skaffe Rede paa, 

 hvorvidt der var noget bekjendt fra andre Kilder, som kunde be- 

 kræfte Sandheden af de ovenanførte Ytringer af Carl Johan. Min 

 Opmærksomhed blev derved paany vakt for disse, og jeg kom 

 saaledes ind paa en Undersøgelse af Kielerfredens Historie. 



Jeg henvendte mig i denne Anledning først til Direktøren 

 for det kgl. danske Udenrigsministerium, Hr. Geheimeraad P. 

 Vedel, ved hvis Yelvillie jeg erholdt de fornødne Afskrifter af 



