16 



DR. YNGVAR NIELSEN. 



[No. 13. 



gere denne Artikel, som den følger, og til at foreslaa den saa- 

 ledes straks, om De finder det mere nyttigt, nemlig: 



De avrige Stiftamter eller Stifter, der udgjøre den sydlige 

 Del af Norge — da der her ved Throndhjems Stift forstaaes den 

 nordlige Del, — skulle ikke kunne afstaaes, førend de Suveræner^ 

 der ere indviklede i den nuværende Krig, skaffe Kongen en an- 

 tagelig Skadesløsholdelse. Dette Princip er af Kongen antaget 

 som ufravigeligt." 



Naar Bombelles i sin Indberetning til Fyrst Metternich frem- 

 stiller det, som om Instruktionen bl. a. indeholdt en fuld og aaben 

 Anerkj endelse af Norges Afstaaelse som Princip, da er dette 

 altsaa ikke rigtigt; Anerkjendelsen er kun forbeholden og affattet 

 paa en Maade, der kunde levne Haab for Fremtiden. Bombelles 

 havde nemlig forklaret for Rosenkrantz, at Carl Johan selv var 

 villig til at overtage den Erstatning for det øvrige Norge, som 

 man bød Danmark, og at altsaa hans Krav paa det søndenfjeldske 

 Norge kun var en ren Formalitet. „ Danmark kan endnu blive 

 reddet", var Hovedtanken i Bombelles^s Ræsonnement, og deraf 

 fremgaar, at han i Grunden fremdeles stod paa sit gamle Stand- 

 punkt. Saaledes finder ogsaa den Bourke medgivne Instruktion 

 sin Forklaring. 



I det ene af de fra Carl Johan fremlagte Alternativer for 

 Fredsvilkaarene var der ogsaa fordret Ret til øieblikkelig at be- 

 sætte Fæstningerne Kongsvinger og Fredrikssten, hvad Fredrik 

 VI. bestemt afslog, da han til Bombelles forklarede, at en saadan 

 Indrømmelse var det samme som at revoltere hele det norske 

 Folk, der betragtede Fredrikssten som sit Palladium. 



Endnu forinden Grev'.' de Bombelles var kommen tilbage til 

 Kiel, overleverede Bourke i denne By 4de Januar 1814 sit For- 

 slag om Afstaaelsen af Throndhjems Stift i Overensstemmelse med 

 Instruktionen af 31te December 1813. Men dette tilfredsstillede 

 ikke Carl Johan; han havde ventet noget helt andet. Baron 

 Wetterstedt erklærede, at man ikke kunde antage, hvad der nu 

 blev budt, idet han blot opfattede det som tilsigtende at vinde 

 Tid. For Carl Johan var det en Sag af største Vigtighed at 

 handle hurtig; han var ^tvungen dertil af Hensynet til sine 



