1886.] 



ItlELERPREDEI^. 



17 



Allierede og kunde saaledes ikke indgaa paa Forhandlinger, som 

 nærmest vilde tjene til at give Modparten Kort paa Haanden. En 

 lang Underhandling var farlig for ham; den kunde ikke berettige 

 ham til at forblive i Kiel, og derfor foretrak han at overhugge 

 Knuden. Bombelles og Bourke bleve afviste og Krigen efter Vaa- 

 benstilstanden atter begyndt. Da Bombelles 7de Januar ankom 

 til Middelfart, fandt han der Bourke hos Fredrik VI. og Krigen 

 i fuld Gang. Han kastede Skylden derfor paa Rosenkrantz, der 

 efter hans Fremstilling ikke havde givet Fuldmagten den be- 

 stemte Form, han havde lovet. Men dette var ikke berettiget. 

 Naar man sammenligner den Verbalnote, som Bombelles 30te 

 December overleverede Eosenkrantz, med Bourkes Instruktion, 

 viser det sig, at denne kun var et Forseg paa at udfore de An- 

 visninger, Bombelles selv havde givet. Samtidig trak Metternich 

 sig tilbage, og med den esterrigske Interventions Ophør bragtes 

 Forhandlingerne over paa et nyt Standpunkt. Kanonen blev 

 atter Argument. 



I Middelfart havde Grev de Bombelles den 7de Januar 1814 

 en Samtale paa to Timer med Fredrik VI., i hvilken han, efter 

 hvad han selv paastaar i sin Indberetning til Metternich, gjorde 

 det indlysende for Kongen, at der nu intet andet var at gjøre, 

 end at give efter og at antage de svenske Fordringer om den 

 fuldstændige Afstaaelse af Norge, mod i dets Sted at erholde 

 Svensk Pommern. Dette var noget helt andet, end hvad den 

 samme Diplomat havde bebudet for den danske Eegjering, da 

 han første Gang kom til Kjøbenhavn; det var ogsaa meget for- 

 skjelligt fra, hvad han under sit sidste Besøg i den danske Ho- 

 vedstad havde stillet i Udsigt. Naar han derfor nu raadede 

 Fredrik VI. til at slaa ind paa en helt ny Politik, da burde han 

 selv været den første til at forståa, at dette var hans egen 

 Skyld, og at det var ham, der havde bragt Fredrik VI. og Dan- 

 mark op i denne Vanskelighed. Men dette vilde han ikke er- 

 kjende. Alt, hvad Fredrik VI. og Eosenkrantz i den sidste Tid 

 havde foretaget, var dikteret af deres Tillid til Østerrige, og nu 

 fik de af det østerrigske Sendebud kun den Besked, at de maatte 

 give efter og indgaa paa, hvad der krævedes fra svensk Side. 



Vid.-Selsk. Forh. 1886. No. 13. 2 



