éiélierfreDen. 



19 



vendte paa sin Side alt til det bedste og forklarede Kronprinsen, 

 at det i Grunden var Osterrige, han liavde at takke for alt, 

 hvad der nu var opnaaet, og at han uden dets Indblanding ikke 

 saa hurtig og for saa godt Kjøb vilde have opnaaet alt, hvad 

 der udgjorde Gjenstanden for hans Ærgjerrighed. Naar Carl 

 Johan erklærede sig enig med ham deri, var det dog neppe un- 

 der de samme Forudsætninger, som Bombelles^ 



Underhandlingerne begyudte umiddelbart efter Borabelles' og 

 Bourkes Ankomst til Kiel Ode Januar. ^ 



Fra begge Sider fremlagdes et Udkast til Principerne for 

 den endelige Traktat; men deraf kjendes for Tiden kun det 

 danske. Det er endnu ikke lykkes at finde det svenske Udkast, 

 saaledes at der til dette ikke haves anden Kjendskab end de 

 paa det danske tilføiede Marginalbemærkninger. Det er over- 

 hovedet muligt, at det svenske Udkast er bortkommet under 

 Wetterstedts paafolgende Omflakninger med Carl Johans Hoved- 

 kvarter, og at det saaledes aldrig mere vil kunue bringes for 

 Dagens Lys. Vi befatte os altsaa her væsentlig kun med det 

 danske Udkast. 



Fjerde Artikel i dette omhandler Hovedpunktet i Fredsfor- 

 handlingerne, Norges fremtidige Stilling. Den stemmer Ord for 

 Ord med den fjerde Post i Instruktionen af 7de Januar. I Ran- 

 den er derhos bemærket, at den „ svarer til Artikel IV. i det svenske 

 Forslag." I den endelige Fredstraktat er det ogsaa den fjerde 

 Artikel, der omhandler dette Hovedpunkt. Men den er der redi- 

 geret noget anderledes, idet den opregner alle de norske Stifter, 

 — og derhos findes her tilføiet Ordene: ,,og skulle ud gjøre 

 et Kongerige, forenet med Sverige." Hvorvidt disse Ord 

 allerede have staaet i det Udkast, der under Forhandlingerue 

 fremlagdes af den svenske Underhandler, kan ikke nu afgjøres. 

 Muligheden deraf er ingenlunde udelukket ; men det lader sig dog 

 ikke for Tiden paavise, paa hvilket Punkt af Underhandlingerne 

 de nævnte, særdeles vigtige Ord ere indkomne. Sikkert maa det 

 imidlertid være, at Carl Johan i 1828 havde Ret, naar han hæv- 



l Schinkela Minnen, VII, S. 326. 



2* 



