26 



DR. YNGVAR NIELSEN. 



[No. 13. 



Fredrik VI. har altsaa kviet sig ved at indgaa paa Betin- 

 gelser, der maatte virke stedende paa det norske Folk, uden at 

 være nødvendige for Traktatens Istandbringelse. Hans Forsig- 

 tighed var imidlertid i denne Henseende til ingen Nytte. Be- 

 breidelsen for at have solgt sine Undersaatter blev alligevel 

 snart reist mod ham, og naar den straks antog et meget hadefuldt 

 Præg, da var Grunden den meget naturlige, at Almenheden i 

 Norge, som overalt ellers, blev ladet i fuldstændig Uvidenhed 

 om, hvad der virkelig var foregaaet, da han til den svenske 

 Konge overdrog sine Rettigheder paa Norge, 



Naar Bourke i det ovenfor gjengivne Stykke af sin Ind- 

 beretning har omtalt, at Carl Johan havde meget imod at under- 

 kaste Sverige nogen Forpligtelse til at betale Sundtold, da maa 

 derved kun sigtes til Ytringer, der ere faldne i private Samtaler 

 imellem dem. Wetterstedt siger nemlig udtrykkelig i sin Ind- 

 beretning, at han ikke har forhandlet med Bourke om dette 

 Spergsmaal, ligesaalidt som om Bornholms Afstaaelse til Sverige, 

 der tidligere synes at have foresvævet enkelte Svensker som 

 noget, hvorpaa der under de kommende Fredsforhandlinger kunde 

 nedlægges Paastand. Naar dette ikke skede, da laa, efter hvad 

 han oplyste, Grunden dertil i den Omstændighed, at man be- 

 befragtede begge Dele, Sveriges Fritagelse for Øresundstolden 

 saavelsom Bornholms Afstaaelse, som „Gjenstande, hvorom man 

 ikke har kunnet tale ved denne Leilighed. da de laa fuldstændig 

 udenfor Spergsmaalet om Norge, og de aldrig ere fremsatte lige- 

 overfor Hoifet i Kjobenhavn i Forbindelse med vore Fordringer 

 paa dette Rige." Fordringerne paa Sveriges Fritagelse for Øre- 

 sundstolden og paa Bornholms Afstaaelse bleve altsaa paa Grund 

 af den Pression, der laa i den politiske Stilling i Almindelighed, 

 skudte helt tilside, for ikke mere at komme frem. 



Saaledes blev Kielerfreden indgaaet i al Hast. Den maatte 

 sluttes paa staaende Fod, hvis ikke alt skulde risikere at gaa 

 tabt, der gjennem flere Aar havde været Maalet for Carl Johans 

 Politik, Derefter maatte Ki-onprinsen saa hurtig som muligt 

 sætte sig i Bevægelse med sine Tropper, svenske som allierede, 

 for at marschere mod Holland og befrie dette Land for det na- 



