1886.] 



KIELERrREDEN. 



29 



Arbeide, som endnu stod tilbage, paa sine Skuldre, saa havde 

 han i alle Fald paa flere Maaneder af Mangel paa de nødven- 

 dige Tropper ikke været istand til at udrette noget.^ Saaledes 

 kom der til at klæbe en paafaldende Slaphed, eller, om man vil, 

 en Planleslied ved den svenske Regjerings Holdning mod Norge, 

 der hindrede, at der blev reist Spørgsmaal om at realisere de 

 Tanker, der havde besjælet Carl Johan, medens han forhandlede 

 om Kielerfreden. Derhos slog endnu en anden af hans Forud- 

 sætninger feil. Det norske Foreningsparti manglede ogsaa sit 

 naturlige Hoved, idet Grev Wedel, i Stedet for at være i Norge, 

 befandt sig i Jylland, da Kielerfreden blev afsluttet, og paa 

 Grund af Naturforholdene ikke kunde komme hjem paa de første 

 6 Uger. Da han kom tilbage, havde allerede Christian Fredrik 

 truffet sine Dispositioner. 



Under alt dette forblev det en velbevaret Hemmelighed, 

 hvad der havde været Kronprinsen af Sveriges Tanker, da han 

 gjennemdrev Freden i Kiel. Det blev en Hemmelighed i Sverige 

 som i Norge, og paa begge Sider af Rigsgrænsen bedømtes Fre- 

 den i Grunden under den samme, men aldeles feilagtige Forud- 

 sætning — den nemlig, at Norge var et erobret Land, der kun 

 skulde træde i Forbindelse med Sverige som saadant. Ingen 

 fik rigtig Besked paa, hvad der var Carl Johans virkelige Hen- 

 sigt med Norge, hvor meget end f. Ex. Georg Adlersparre i 

 Sverige trængte paa, at man hurtigst muligt skulde underrette 

 Nordmændene om, hvad man tilsigtede med den Forening, som 

 bebudedes dem. Meget vilde i denne Henseende tåget sig ander- 

 ledes ud, hvis Carl Johan i Stedet for at marschere mod Vest 

 havde kunnet vende tilbage til Sverige umiddelbart ovenpaa 

 Kielerfreden og der fortsætte sin Gjerning. Om Kielerfreden 

 havde fulgt ovenpaa den almindelige Verdensfred og ikke gaaet 

 foran den,^ havde neppe heller Christian Fredrik vovet at reise 

 den Fane, han nu uden lang Betænkningstid greb med sine 



^ ^,AU gå offensift till vaga, dertill dro vi fur det nårvaranda allt fur svaga,^^ 

 skriver Grev Essen Ilte Marts til Adlersparre. Se Forfatterens Værk, Det 

 første overordentlige Storthing, S. 251. 



2 Smlgn. Minnen och anteckningar af L. von Engestrdm, II, S. 361. 



