8 



J. PR. SCHROETER. 



[No. 17. 



At under sådanne omstændiglieder dr. B. ikke vil anerkjende 

 den af prof. 'W.-M's forseg udledede multiplikator som tilnær- 

 melsesvis konstant, kan ikke overraske, men de grunde, som han 

 derfor end yderligere anferer, fortjener dog en alvorligere imede- 

 gåelse. Som stotte herfor anfører han nemlig i sin sidste op- 

 sats (pag. 468) prof. W.-M's første forsøgsrække (Chr. Vid. 

 Forh. 1883, No. 14, pag. 3 og 1835 No. 17, pag. 6). Ved 

 beregning af multiplikatoren af denne række finder han tal- 

 lene 218, 238 og 224 i de sukkerholdige uriner af 0.5 7o, 1 % og 

 27o sukkergehalt, og man kunde muligens paa grund heraf være 

 tilbøielig til at antage, at prof. W-M. heller ikke har fundet 

 overensstemmende værdier for multiplikatoren, om end afvigelsen 

 ingenlunde er af stor betydning. Men henholder man sig til de 

 af prof. W.'M. af disse forsøg afledede multiplikatorer (229, 

 235 og 227), vil man få ganske anderledes overensstemmende 

 værdier. For at komme til nærmere kundskab om, med 

 hvilken nøiagtighed man skal arbeide, når sukkergehalten skal 

 bestemmes ved titrering før bg efter gjæringen, lavede nemlig 

 W.'3L sig urinopløsninger af bestemt sukkergehalt. Dette skeede 

 ved at tilsætte normal urin afveiede mængder kemisk rent drue- 

 sukker, hvorved der erholdtes 4 7o, 2 7o, 1 7o> 0-^ 7o og des- 

 uden et par svagere opløsninger. Disse opløsninger titreredes 

 med Knapp s vædske for at bestemme mængden af de reduce- 

 rende substanser, og deres specifike vegt bestemtes med et med 

 stigerør og thermometer forsynet pyknometer. Derpå tilsattes 

 gjær, og efter henstand af 48 timer (for de mindre sukkerholdige 

 blandinger 24 timer) bestemtes den specifike vegt ved pykno- 

 meter og mængden af reducerende substans ved titrering. Læg- 

 ger man til grund den sukkermængde, som er bestemt ved ditfe- 

 rensen mellem titreriugerne, får man de værdier for multiplika- 

 toren, som dr. B. citerer, nemlig 218, 238 og 224. Hvis dr. B. der- 

 imod også her som i sin forrige Opsats (Ugeskrift for Læger, IX, 

 pag. 381—383, Chr. Vid. Forh. 1885, No. 18, pag. 7), havde tåget den 

 ved veining betydelig nøiagtigere bestemte mængde til at be- 

 stemme multiplikatoren, vilde han have opstillet de i sannne 

 opsats afledede værdier (229. 235 og 227); altsaa en ganske god 



