1886.] YDERLIGERE BEMERKX. ANG. KOBEIlTS's MULTIPLIKATOR. 



9 



overensstemmelse. I samme forsogsrække findes også eu 4 7o holdig 

 oplesniug, der ikke blev titreret (for gjæringen). Man kan derfor 

 ikke ad denne vei finde multiplikatorens værdi, men lægges den af- 

 veiede mængde sukker til grund, får man værdien 222. Middelvær- 

 dien af disse 4 bestemmelser giver en multiplikator paa 228. Yi må 

 derfor fastholde, at også de tidligere bestemmelser af prof. W.-M. 

 giver en faktor, der står fuldstændig ved siden af den, som fremgår 

 af de senere forsogsrækker. /Pager man derhos tilborligt hen- 

 syn til prof. W.-M:s udtalelse (Chr. Yid. Forh. 1885, Xo. 17, 

 pag. G), at ..titrering fordrer såmegen rutine og akkuratesse", vil 

 man få forklaringen på den variation i multiplikatoren, som dr. 

 B. vil have frem af prof. W.-M:s egne forsog (pag. 468). Og 

 når dr. B. til forsvar anforer de af Goitlieb efter opfordring af 

 apotheker Seehiisen for dr. B. udforte forsog (pag 466), hvori ét 

 giver multiplikatoren 208, medens de to andre leverer værdierne 

 236 og 228, så vil en liden feil i bestemmelse af sukkergehalten 

 være tilstrækkelig til at forklare denne uoverensstemmelse. Man 

 pleier dog ikke at tillægge et enkelt eksperiment afgjerende 

 vegt ligeoverfor en lang række særdeles vel overensstemmende 

 resultater, da der altid er nogen mulighed for, at et eller andet 

 uheld kan være tilstedt uden at have tildraget sig observators 

 opmerksomhed. lalfald er denne ene bestemmelse ikke i dr. B.'^ 

 favør, thi han vil, at multiplikatoren skal have værdien 300 for 

 v—vi <c 0.010, 245 for v—n > 0.010 og < 0.020 og 222 for 

 v—vi > 0.020. GottUcb har fundet 208 for v—n = 0.015, alt- 

 så betydelig forskjellig fra den værdi, dr. B. soger at fastslå. 

 Og sammenholder vi de ovenfor nævnte værdier med de ovrige 

 af prof. TF.-Æf. fundne, får vi felgende række: 222, 229, 235 og 

 227, 230, 228, 231, 230, 229, 223, 221, 239, 227, 231 (Chr. Vid. 

 Forh. 1885, Xo. 17, pag. 6, 13 og 14;, altså af 14 forseg en 

 multiplikator på 228.7. Denne række giver ikke dr. B. noget- 

 somhelst skin af ret til at fremkomme med den påstand, at 

 ,,han (TF.-Jf.) selv ved sine forseg har leveret bevis for, at 

 faktoren er sterkt varierende" (pag. 468). 



Foruden gjennem eksperimentelle forseg at få nærmere 

 kundskab om multiplikatoren har dr. B. også ad theoretisk vei 



