[No. 17 



fåes f =-- 291.1 — 0.98 .r. 



At vor formel (B) giver samme værdi, vil man med lethed 

 finde af felgeiide udvikliiig. 



Vor formel (B) l3Tler: 



v — vi ^ ^ (1 + 0.003368 x) 



altså 



eller, når man udfører miiltiplikationen : 



f = 291.1 0.98 x. 



Vi overlader det til dr. B. at udfinde, hvilke led af betydning 

 vi har negligeret. Resultatet er i hvert fald det samme, og vor 

 formel må altså være ligeså god som dr. B. s, men hvilken man 

 vil benytte får blive en skjønsag. Dr. B. s attentat på vor for- 

 mels (B) nøiagtighed, har vi altså her tilbagevist. 



I dette tilfælde var altså overensstemmelsen mellem dr. B. 

 og os fuldstændig; vi beklager meget, at den kun indskrænker 

 sig til dette første tilfælde. Men skylden er ikke vor, vi skal 

 nemlig, idet vi i det efterfolgende gjennemgår dr. B. s øvrige 

 formler, vise, at ikke en eneste a f dem er endog tilnær- 

 melsesvis rigtig. 



Som vi ovenfor har nævut, har dr. B. ikke opfattet den 

 udvikling, vi har givet, for at finde formlen for multiplikatoren, 

 når der ved gjæringen danner sig alkohol. Betydningen af i det 

 tilfælde at skulle skjelne mellem V og '^i, har han ikke for- 

 stået. At vi har behandlet det ene specielle tilfælde, at der 

 kun danner sig alkohol, har opmuntret dr. B. til at tage sagen 

 i sin almindelighed og „for f bestemme et udtryk, hvorved man 

 tager hensyn til alle de stolforandringer, som kan ledsage 

 bortgjæringen af den forhåndenværende procentmængde af suk- 

 ker, hvad enten disse forandringer består i, at stolfer borttages 

 af eller indføres i urinen." Men dette har ført Iiam på glatis 

 og bragt liam til at begå den store feil at anse ui for en kon- 

 stant, medens den derimod er en variabel størrelse, der er en 

 funktion af såvel v som x. Forsøgsrækken (pag. 26) viser dette 

 med al ønskelig tydelighed. Men da han begår denne store feil 



