[No. 17. 



tioii, at da den theoretisk fiiiidne værdi for multiplikatoren kan 

 blive større end den. vi har erholdt ved kun at betragte én 

 side af gjæringsprocessen, nemlig dannelsen af æthylalkohol. 

 Multiplikatorens værdi og dens variation fremkaldt af sukker- 

 gehalten står alt.^å i fuld overensstemmelse med, hvad vore form- 

 ler har lært os, så dr. B.'s angreb på denne side af vort arbeide 

 falder ligeså uheldigt ud som hans forseg paa af prof. W,-31.'s 

 bestemmelser for multiplikatoren at erholde begrundelse for sin 

 påstand om de vekslende multiplikatorer. 



Det kan vel ikke være dr. JB.s mening, at en gang foregår 

 gjæringen fuldstændig regelmæssig, en anden gang med den sterst 

 mulige uregelmæssighed. Eimeligheden taler dog for, at såfremt 

 gjæringen er frembragt på samme made, den altid foregår nogen- 

 lunde ligedan. 



Foruden disse to nævnte grænsetilfælde giver dr. B. sig 

 også til at undersøge spergsmålet om multiplikatorens variation 

 under den forudsætning. at der finder forandringer sted ved 

 gjæringsprocessen, hvilke ligger „udenfor selve sukkerets 

 omdannelse*'. Vi nødes til at betragte også denne side af 

 processen, thi dr. ~B. har heller ikke der været heldigere med 

 sine mathematiske udviklinger; også dette parti indeholder feil 

 og misforståelser. 



For at undersøge, om den tilsatte mængde gjær vil have 

 nogen ind%delse på multiplikatorens værdi, har han ladet hr. 

 assistent GottUch udfore endel undersegelser med dette for øie. 

 Disse, der er foretagne med 10 % 5 % gjser, viser, at i 

 første tilfælde den specifike vegt af den benyttede opløsning 

 formindskes, som om der i opløsningen var indført 3 % vand. 

 I tilfælde af 0.5 % gjær forøges den specifike vegt af opløsnin- 

 gen, som om der var borttaget 0.3 % vand. Dette resultat 

 benytter dr. B. så til ved hjælp af en mathematisk formel at få 

 et udtryk for multiplikatoren. Overalt tidligere, hvor dr. B. 

 skulde beregne ved en mathematisk udvikling en foi-mel for f, 

 har han udført dette, idet han betragtede vi som konstant. 

 Her skulde man dog have ventet, at dr. B. havde været opmerksoni 

 på, at når man indforer et nyt stof, da vi bliver påvirket 



