1&86.] YDERLIGERE BEMERKN. AXG. ROBERTS'S MULTIPLIKATOR. 25 



f Og altså for hver given mæiigde sukker beregne multiplikatorens 

 værdi. Er man ikke så heldig — og forholdsvis få er de fænomener, 

 der har faet sit eksakte udtr3'k i en mathematisk formel. — sa 

 liar man kun i>jenneni eksperiment at gjei-e processen efter for 

 af få rede på. hvad der danner sig. og under hvilke forhold de 

 stoffer, der kan få indflydeise på den foreliggende undersøgelse. kan 

 dannes. Har nu en række eksperimenter ledet til at antage som 

 sandsynligst, at den søgte størrelse, altså her multiplikatoren, 

 nærmest vil tilfredsstilles ved et bestemt mathematisk udtryk. 

 sa undersøger man. om dette tilfredsstiller alle de forsøg. man 

 har foretaget. og en af de sikreste methoder. hvorefter en sådan 

 undersøgelse kau foretages. er at behandle den hele række eks- 

 perimenter samlet og deraf udlede de feil, som skulde behefte de 

 enkelte bestemmelser, hvis den antagne lov kunde formenes at 

 være rigtig. Vi havde troet. at dr. B. havde forstået. at dette 

 var grunden til. at vi sammenstillede de to forsøgsrækker (Chr. 

 Vid. Forh. 1885. Xo. 17. pag. 13 — 14) og gjennem de mindste 

 kvadraters methode udledede de størrelser, som skulde bestemmes, 

 (jg vi havde så meget mindre grund til ikke at benytte os af denne 

 ..vakre opfindelse", som de eksperimenter, der stod til vor disposi- 

 tion. ikke gav såmeget afvigende værdier. (Vi skal her parenthe- 

 tisk gjøre opmerksom på. at ved ..lavede" forsøgsrækker^pag. 516) 

 forstår man sædvanlig digtede. tingerede forseg; når sådanne ord 

 kan tlyde fra dr. B^s pen. ophører videnskabelig diskussion). Og^ 

 vi fandt nu. at koefficienten for x var en størrelse af samme orden 

 som den, der blev udledet ad theoretisk vei, derimod blev det 

 konstante led noget større, da vi i dén theoretiske under- 

 søgelse kun havde betragtet en side af processen, medens en videre 

 diskussion viste, at det nærmede sig mere den empiriske værdi. 

 når man, som vi her liar behandlet spørgsmålet, tog med også 

 andre omdannelser, der finder sted under gjæringsprocessen. Vi 

 måtte derfor være berettigede til at fastslå, at til praktisk brug 

 kan multiplikatoren betragtes som en tilnærmelsesvis konstant 

 størrelse og sættes til 230. således som prof. TF.-J7. havde 

 fundet den ved eksperimentelle forsøg (228.7j. 



