8 



DR. E. F. B. HOEN. 



[No. 11. 



være nedvendigt. Idet saaledes Egoisme og Altruisme hist og 

 her og delvis træde op i Modsætning til hinanden, vil den sociale 

 Ethik blive af mere kompliceret Beskaffenhed. Den tidligere 

 mathematiske Lov for Kræfternes Parallelogram møder Os derfor 

 hos Positivisterne i en ny Skikkelse, nemlig som Maxi mums- og 

 Minimumsberegningj en Regnemethode, som allerede længe 

 har været anvendt paa dette Omraade- Under Forudsætninger af 

 en delvis Strid, som dog skal udjævnes/gjælder det nemlig at løse 

 følgende Opgave: Hvorledes er det muligt paa de forskjellige 

 Livsomraader med det mindst mulige Brud paa Egoismen at op- 

 naa det størst mulige altruistiske Udbytte, eller m. a. 0., hvor- 

 ledes er det muligt at opnaa det mest mulige Gavn for det Al- 

 mene saaledes, at den Enkelte lider mindst muligt derved. Et 

 Spørgsmaal af denne Art er f. Ex. det, hvilket Beskatningsfunda- 

 ment er det hensigtsmæssige, d. v. s. det, der bringer de fleste 

 Penge i Statskassen saaledes, at Individet mindst muligt føler 

 Trykket. Det siger sig selv, at denne Beregning paa Grund af 

 Faktorernes overordentlig komplicerede Natur ikke kan udføres 

 efter nogen mathematisk Formel, men kun ved et Skjen. 



Dualismen mellem Egoisme og Altruisme kan tilbagefores til 

 mellem A and og Materie, eller mellem Sjæl og Legeme. Ma- 

 terien bestemmer Mennesket egoistisk. Vor Natur kaldes, be- 

 stemt paa denne Maade, i Skriften „Kjød'\ Sagen er simpelthen 

 den, at Materien paa Grund af sin Ugjennemtrængelighed giver 

 visse afgrændsede Lystfornemmelser, der have en individuel, 

 ikke almen Charakter, saasom Hovmod, Utugt. Egoisten har som 

 saadan kun Interesse for, hvad hans egen Person i dens legem- 

 lige Begrændsning kan fornemme. I Modsætning hertil tilsiger 

 Aanden, vor høiere Bevidsthed, os at leve for det almene, det 

 hos alle Mennesker Fælles og Lige, altsaa det sig rhytlimisk 

 Gjentagende. Der gives nu Virksomhedsfelter, hvor denne Mod- 

 sætning er temmelig svag, hvor det Materielle er saavidt gjen- 

 nembrudt af Aand, d. v. s. kultiveret, at den Enkelte uden syn- 

 derlig Smerte kan overvinde sin egoistiske Lyst og finde en vis 

 høiere Lystfølelse i at leve i og for denne Rhythmus. Dette er 

 netop Tilfældet i det store, kultiverede Fællesarbeide hos velop- 



