10 



DE. E. F. B. HOEN. 



[No. 18. 



i fælles Skoler o. L. heuhorer for en væsentlig Del under H. 

 Spencers Departement. Derimod kunne de mere indadvendte og 

 djbere liggende Spergsmaal ikke helt ud besvares ved Henvis - 

 ving til disse Ehythmer. Statslivet kan han maaske nogen- 

 lunde klare, men ikke Familielivet. Hvorledes vil han f. Ex. 

 kunne godtgjere, at Eugifte er det eneste rette? Han kan nok 

 ad empirisk Vei paavise, at Flergifte i Regelen volder sædeligt 

 Barbari, Splid, Kvindens Xedværdigelse. Men der ligger intet 

 moralsk Tvingende i denne Empiri, som desuden ikke overalt og 

 altid medfarer samme Resultat. 



Overhovedet er H. /S^^encer^ hele Morallære væsentlig Sa m- 

 fundslære. hvad den allerede var hos Comte og Stuart Mill. 

 Det kommer kun hos Spencer tydeligere frem. at denne Sociologi 

 i alle dens særegne Discipliner er bygget paa stedse klarere ud- 

 viklede og erkjendte R hy t hm er. som — vel at mærke ~ maa 

 intellektuelt udredes. dernæst overskues i deres hele Forløb. idet 

 Individet staar saavidt paa Afstand eller rettere i en saadan 

 Heide, at han har dem i Fugleperspektiv. Fra dette Hoide- 

 pimkt svinder den Enkeltes Eiendommeligheder ind. og navnlig 

 skjules Familielivet og endmere Hjertelivets Interiører, alle 

 finere, dybere Sjæledrag for vort Blik. Men det viser sig da 

 tillige strax. at den hele Retning er udvortes, mangler Oie for 

 Enkeltheder og for det, som hvert Individ inden Samfundet dog 

 føler dybest. Xaar Stuart Mill er saa begeistret for Kvindens 

 Emancipation, saa kan dette ligeoverfor en gammel doktrinær 

 Betragtning af Kvinden som ..den Undertrykte" være berettiget. 

 Men naar han ikke synes at være fuldt opmærksom paa Eien- 

 dommelighederne i Kvindens Natur, da kommer det frem, at han 

 altfor ensidigt har Blikket aabent for det Fælles og Lige hos 

 alle Mennesker, ikke for de finere Forskjelle. Men hvor inder- 

 lig tomt vikle ikke Livet blive, hvis Rhythmerne bleve gjennem- 

 førte derhen, at det ene Menneske kun blev en Kopi af det an- 

 det eller Alle kun Led i en eneste uhyre Maskinel Faktimi er 

 ialfald. at der ikke gives noget Individ, som lever saa gjenuem- 

 fert sociologisk eller rhythmisk. Jo dybere og finere hans Natur 

 er, des mere kræver han baade at man tager Hensyn til hans 



