1886.] OM MULIGHEDEX AF EX SYSTEMATISK ETHIK. 



11 



Særinteresser og tillige at han tillades at leve sit bedste Liv i 

 et Incoguito, uberørt af Offentligheden. My house is my castle, 

 siger Engelskmanden. Vi skulle nu se, hvorledes dette Moment, 

 ved at forfølges videre, aabner os et njt Felt og tilsidst bringer 

 os udover den nævnte Dualisme og til et monistisk S3'nspunkt, 

 der vil muliggjøre et ethisk System. 



Det kunde synes, som om det rhythmiske Standpunkt, fuld- 

 stændig gjennemført, var monistisk. idet jo Rhythjmen er posi- 

 tivistisk det Samme som Begrebet eller, objektivt seet, Slæg- 

 ten og Arten er fra idealistisk S^mspunkt. Begrebet er nemlig 

 det Lige, det altid sig Gjentagende. Dette gjælder overalt 

 i Verden, saaledes da ogsaa for Menneskets Vedkommende. I 

 enhver Ethik gjælder det selvfølgeligt at opfatte Mennesket 

 som Begre b.i Kun det Lige, det Fælles hos alle Mennesker 

 gjør det til Personlighed. Her kan altsaa Altruisme og Egoisme 

 forenes, forsaavidt som Enhver, der opfatter sig selv som Per- 

 sonlighed. nødvendigvis maa sympathetisk forenes med hele Slæg- 

 ten. Men paa den anden Side er dette Begreb. denne Slægt, 

 opfattet som det sig rhythraisk Gjentagende, kun en Abstraktion, 

 hvor der kun reflekteres paa Ligheden og bortsees fra Forskjel- 

 ligheden. Man maatte da opfatte disse Forskjelligheder som Uvæ- 

 sentligheder. Men dette forbydes ved det tidligere Paaviste, at 

 det Finere ng Charakteristiske for enhver Person netop tildels 

 er det, hvorved han skiller sig fra Andre. 



Lader os nu betragte Rhythmen og se, hvordan den viser 

 sig, naar dette Individuelle og Charakteristiske kommer til sin 

 Eet. 



Stille vi os foran en rhythmisk Form, f. Ex. en Allé, en 

 Kolonnade, vel at mærke i Nærheden af et af Leddene, hvad se 

 vi da? Den Søile, som vi staa nærmest, viser sig større, bredere, 

 tydeligere end alle de øvrige tilhøire og tilvenstre. Jo fjernere 



Det er mærkeligt, at meget nye positivistiske Arbeider, saasom Gizj/cli, 

 „Grundzuge der Moral'-, skjønt det meget stærkt fremhæver,- at den bedste 

 og varigste liystføleise opnaaes ved at virke for Slægtens Vel, S. 72, ikke 

 udtrykkelig fremhæver det ideale ^Moment, som Spencer bar bragt tilveie 

 ved sine Ehytbmer. 



