14 



DR. E. F. B. HORN. 



[No. lb. 



gives individuelle Forskjelligbeder med sine Forkjærligheder. 

 Skal der nu være en Enhed, et Samhold i alle disse Forskjel- 

 lig-heder, saa strækker ikke Ehythmen længere til; thi den ved- 

 kommer som paavist kun det Fælles eller Lige mellem Indivi- 

 derne. Dualismen er altsaa fremdeles gjældende. Spørgsmaalet 

 er nu, om den objektive Symmetri her hjælper os. Det kan 

 ikke nægtes, at den subjektive eller optiske Symmetri afgiver et 

 betydningsfuldt Moment, nemlig disse Forkjærligheder, der have 

 saa stor ethisk Interesse; og det ligger da nær at tro, at den 

 objektive Symmetri vil give disse Forkjærligheder 

 objektiv Berettigelse. Jeg tror ogsaa, at den positivistiske 

 Ethik, der Skridt for Skridt har ført os hen til dette Punkt, 

 her staar ved sin egen Grændse og Overgang i en 

 Idealet hik, og at der her møder os en heiere Kraft, der til- 

 sidst, naar dens Kilder opsøges, vil vise sig som den søgte En- 

 hed, hvorved Dualismen ophæves. 



Der er, som Enhver vil have erfaret, en Trang hos os Alle 

 til at gruppere ensartede rhythmisk ordnede Former eller Led 

 omkring et Midtled. der giver symmetrisk Afslutning. Man ser 

 dette i Architekturen, Maleriet. Paa det sociale Omraade møder 

 os det samme i alle Stadier. Skal en Familie photographeres, 

 saa sidder Husfaderen i Midten; ligesaa Læreren, Chefen, hvis 

 en Gruppe Elever eller Krigsfolk skal afbildes. En Nation op- 

 fatter sig som symmetrisk gruppere t om sin Fyrste, eller, hvis 

 man vil gaa dybere, om sine store Mænd, Digtere. Politikere, der 

 bedst af Alle kunne give et klart Udtrj^k for de Følelser, som 

 røre sig hos Folket. Overho vedet udgjør det systematiske Midt- 

 punkt det stærkest, kraftigst profilerede Parti, det, der klarest 

 udtrykker det Begreb eller den Idé, som behersker de enkelte 

 Led. Kunde vi nu tænke os en Personlighed, som ikke blot var 

 Midtpunktet for en enkelt Gruppe af Personligheder eller Virk- 

 somheder, men for den hele Menneskehed, saa maatte en saadan 

 være den, i hvem Menneskets Idé fik sit stærkeste og klareste 

 Udtryk. 



Man ser strax, hvilken ethisk Betydning disse Grupperinger 

 om et saadant ]\Iidtpunkt faar, idet nemlig enhver saadan Per- 



