1886.] 



15 



sonlighed, det være en Fader eller en Patriarch, eller en Fyrste, 

 eller en Lærer, et Geni, en Helt, ikke blot styrker det Lige, 

 Fælles hos Gruppens Lemmer, men ogsaa hver liden eller større 

 Gruppes charakteristiske Eiendommeligheder. Her kommer alt- 

 saa ikke blot den almindelige Broderkjærlighed, men ogsaa den 

 charakteristiske Forkjærlighed til sin Eet. Dette er allerede 

 et Fremskridt. Man vil f. Ex. her faa S311 paa Berettigelsen 

 af Eiendom og Arv, som fra et rent rhythmisk Synspunkt 

 vanskeligt kunne forsvares. Sagen er den, at for det Ferste er 

 hver Person en symmetrisk afsluttet Enhed, hvilken giver ham 

 Eiendomsret. Dernæst er enhver Husfader et sj^mmetrisk Midt- 

 punkt for sin Familie, hvorved han berettiges til at omfatte 

 denne hans lille Kreds med en Forkjærlighed, hvorpaa Arveret- 

 ten beror. Det Eiendommelige hos et Lidivid forklares til noget 

 Almindeligt derved, at han deler dette Eiendommelige med de 

 ovrige Individer inden samme Gruppe. En absolut enslig Herre 

 der ikke deler sit Gods eller sine Literesser med noget andet 

 Lidivid, opfattes med Eette som en formørket Egoist; medens 

 den, der har om kun en eneste Yen, er gjennemlj^st af noget Al- 

 menmenneskeligt, og det maa formodes, at Enhver i Eegelen 

 omfatter de faa Xærforbundne med en langt stærkere Kjærlig- 

 hed end den øvrige Meuneskehed. Forsaavidt danner den ved 

 Symmetrien angivue Forkjærlighed et berettiget Supplement til 

 den rhythmiske Almenkjærlighed. Har denne sidste et Fortrin 

 deri, at den er tolerant og omfatter Alle, at den er hævet over 

 Eacehadet, Fordommene og de slette Forkjærligheder, saa ud- 

 niærker den første sig ved større D3^bde, -Styrke og Inderlighed. 

 Symmetrien henviser os til Midtpunktet, det d^^be, mystiske En- 

 hedspunkt, hvorfra alt intellektuelt og ethisk Liv udstraaler. 

 Dette Punkt tilhører det skjulte, fra det brede og udstrakte 

 Yerdensvæsen bortvendte indre Sjæleliv. 



Men vi kunne ikke blive staaende ved dette. Dualismen 

 mellem Aand og Materie, mellem Sjæl og Legeme er ikke fra 

 Grunden af beseiret blot derved, at denne til Symmetrien støt- 

 tede Forkjærlighed leirer sig som et berettiget Moment ved Si- 

 den a f den rhythmiske Almindelighed. Sagen er nemlig den^ 



