1886.] OM MULIGHEDEN AF EN SYSTEMATISK ETHIK. 19 



rager op over alle og samler dem om sig. Hele dette architek- 

 toiiiske Symbol giver, som man ser, Individualiteten en ganske 

 anden Betydning end den tidligere Khythmus, hvor Individet 

 kun bliver en endelig Beige med Uendeligheden ndenfor sig. 

 Tillige ser man, hvorledes Individerne o: Taarnene ved deres 

 trappevise Opadgaaen mod Midtpartiet ere ideelt i hinanden, 

 idet de svager e styrkes ved de stærkere og disse igjen ved den 

 stærkeste. I Kirken samler sig tilsidst alle om det Idealmen- 

 neske, i hvem Forbindelsen mellem Gud og Mennesket er fuld- 

 konmient tilstede. Den dragende og styrkende Magt i dette 

 symmetriske Midtpunkt, Idealmennesket, ligger deri, at han prin- 

 cipielt er hævet over den Khythme, Prokreationsrhythmen, der 

 danner den væsentlige Kløft mellem Individ og Slægt. Fra posi- 

 tivistisk Standpunkt ledes vi saaledes tilsidst til Dogmet om 

 Christus, som „undfanget af den Hellig Aand". Dog, som vi 

 horte, kun til Muligheden af en saadan Existents. Vi se og- 

 saa, hvorledes Kydskhed maa blive en Dyd, hvis Gyldighed paa 

 et tidligere Trin vanskelig kunde erkjendes. 



Dette tredie Stadium, det symmetriske med sit System af 

 x\symptoter og tilhørende Kurver "er, som vi hørte, vistnok paa 

 den ene Side ganske i den positivistiske eller mathematiske Ethiks 

 Spor, men dog tillige under Bestemmelser af en Ideale thik, for- 

 saavidt som det jo fra positivistisk Standpunkt ikke kan godt- 

 gjøres, at hele dette symmetriske Forhold har Virkelighed. 

 Det kan, hørte vi, i det Høieste sættes som en Mulighed; thi 

 der gives jo intet mathematisk Bevis hverken for Sjælens Udode- 

 lighed eller for Guds Tilværelse, altsaa heller ikke for nogen 

 absolut Ethik eller for noget kategorisk Imperativ. Den Idealisme, 

 som her møder os, er jo fra Foi^tandens Side kun et Grændse- 

 begreb, der intet Virkeligt angiver. Positivismen kan derfor — 

 rent logisk betragtet ~ ligesaa let ende i en Pessimisme, ^ der 

 nok erkjender Bevægelsens, saavel den uordnedes som den rhyth- 

 miskes, Ophør i et bevægelsesløst, livløst Intet eller Døden. I 

 dette Tilfælde vil hele det tredie Stadium blive en Utopie, en 



Se min tidligere nævnte Afh. „Periodicitetens Betydning" o.s.v. 



