20 



min Afgang falder sammen med, at vore Fakulteter kan instal- 

 leres i de nye Bygninger, som for Tiden opferes, og som sand- 

 synligvis vil blive færdige i 1884." 



Efter to Aars Forløb kom imidlertid altsaa Værket ud. 

 Men Houéls Kraft var briidt; han havde ogsaa da siden nogen 

 Tid maattet forlade sin Universitetsstilling. 



Men en Hædersmand, som han var som faa, frygtede han 

 at gjere Uret, og trods Venners og Kollegers Bønner satte han 

 ikke sit Navn med paa den Bog, paa hvis Udarbeidelse han 

 havde arbeidet saa trolig, og for hvis Skyld han havde sat saa 

 meget paa Spil. Det var ikke af Mangel paa Mod; thi enhver 

 kjendte Houéls Andel. Men det var en for vidt dreven Ret- 

 færdighedsfølelse. Han sagde gjentagende ligeoverfor alle Ind- 

 vendinger, at Indholdet saavelsom Redaktionen tilhørte mig alene. 

 Han vilde nøie sig med at bringe sin Sten frem til det Monu- 

 ment, der reistes for Abel. 



Jeg ved, at denne "opofrende Handling af Houél ikke blot, 

 har fyldt hans Landsmænd i Bordeaux med Bekymring, saalænge 

 han endnu levede med en Rest af Liv, men jeg kan sige selv 

 med Beundring. Men ogsaa andetsteds i Verden rygtedes det, 

 vel mindst hos os, og man har tænkt som Franskmændene, 

 ligesom man i høi Grad har prist den Energi, der er bleven 

 vist af Selskabet i Bordeaux. 



I Sørgebudskabet fra Houéls Hustru og Slægtninger er et 

 Skriftsted anvendt, der ikke kunde være valgt bedre. Det er 

 af Salomos Ordsprog og lyder saa; 



„At gjøre Retfærdighed og Ret er mere udvalgt for Herren 

 end Offer." 



Til Slutning være det mig tilladt at gjengive den smukke 

 Skrivelse, hvormed Præsidenten for Videnskabsselskabet i Bor- 

 deaux meddeler mig Dødsbudskabet : 



„ Videnskabsselskabet har havt den Sorg at miste ham, der 

 i to Aar har været Deres Medarbeider, hver Dag, ved Oversæt- 

 telsen af Abels Liv. 



Hr. Houél er afgaaet ved Døden den 14de Juni efter en 

 lang Sygdom, der i 18 Maaneder har holdt ham fjernet fra os. 



