54 



De fanerogama alfvarväxternas ekologi. 



I det föregående har jag sökt behandla alf vårvegetatio- 

 nens fysiognomik, d. v. s. dess synekologi (jfr Schröter & 

 Kirchner, I, p. 62 o. f.); jag vill nu söka redogöra för de 

 olika i alfvarvegetationen ingående fanerogama arternas eko- 

 logi (a ii t ekologi), livar vid jag i första hand tager de mera 

 allmänt förekommande i betraktande. 



Alfvarvegetationen är, som nänmdt, en xerofil vegetations- 

 typ; alfvarväxternas organisation måste därför i första hand 

 vara riktad på att motverka en alltför starkt påskyndad tran- 

 spirations skadliga inverkan, samt vidare äfven på upp- 

 samling och magasinering af vatten; de måste reagera 

 mot vatten- och näringsbrist. Följden häraf blir ofta en 

 stark reduktion, antingen af växtens alla delar (nanism) eller 

 också blott af of van jordssystemet (seminanism). Alf vårväx- 

 terna äro naturligtvis ej på långt när alltid så starkt redu- 

 cerade att de kunna hänföras till någon af nyssnämnda kate- 

 gorier; en hel del af dem äro jämförelsevis normalt utbildade 

 eller i alla händelser i så liten grad reducerade, att man ej 

 kan beteckna denna reduktion såsom nanism eller semi- 

 nanism. 



Nanism. 1 Flera författare, t. ex. Warming, IV, p. 179, hafva angifvit 



dvärgväxt såsom ett för xerofila vegetationstyper utmärkande 

 drag, hvilket äfven, hvad den öländska alfvarvegetationen be- 

 träffar, påpekats af Erikson, I, p. 190: »Det första allmänna 



1 I Bot. Not. 1904, p. 129, finnes ett kort referat öfver ett af mig i 

 Botaniska Sektionen af Naturvetenskapliga Studentsällskapet i Upsala hållet 

 föredrag: »Den svenska kalkhedsvegetationens dvärgar». 



