77 



argentea, hvars blad på öfversidan äro glatta med en epider- 

 misyttervägg af blott 1 ;j. i tjocklek, jfr Grevillius, Til, p. 

 41), vatten väfnad i bladen (Bupleurum tenuissimum,, Sedum- 

 arterna). 



Efter att i det föregående hafva redogjort för de yttre Anatomiska 

 organisationsföreteelser hos alfvarväxterna, hvilka bidraga till organisations- 

 ^transpirationens hämmande, vill jag nu i största korthet be- f orhaUanden 

 röra de olika anatomiska organisationsförhållanden, som verka 

 i samma riktning; såväl den yttre som den inre organisationen 

 hos alfvarväxterna har emellertid ej blott till uppgift att 

 skydda mot för stark transpiration, utan äfven att motverka 

 de rubbningar i assimilationsarbetet, som skulle kunna uppstå 

 genom stark insolation. Som bekant är skillnaden emellan 

 solblad och skuggblad af samma art oftast rätt stor, men 

 äfven emellan solblad af samma art från olika lokaler är detta 

 i större eller mindre grad fallet, beroende på de yttre fakto- 

 rernas olika styrka. Alfvarväxterna hafva också i anatomiskt 

 hänseende att uppvisa en hel del xerofila drag, hvilka hos 

 flertalet till rätt stor del äro framkallade af lokalen, och hvilka 

 ofta äro betydligt starkare utpräglade än hos individ, vuxna 

 under relativt normala förhållanden. 



I anatomiskt afseende hafva de öländska alfvarväxterna 

 förut blifvit behandlade först och främst af Grevillius, III, 

 och äfven af Erikson, I, p. 235 — 9. Då de resultat, till 

 hvilka jag kommit såväl genom undersökning af en del af de 

 af nämnda författare behandlade arterna som äfven af en del 

 andra både från Ölands och Vestergötlands alfvarvegetation, 

 i allmänhet endast bekräfta nämnda författares resultat, hän- 

 visar jag för öfrigt till dessa författare, särskildt Grevillius. 



Hvad först epidermis beträffar, så har den i olika af- 

 seenden hos olika arter att uppvisa ett ofta rätt kraftigt 

 skydd mot för stark transpiration. Enligt Warming, IV, p. 

 161, utmärkas ofta växter inom xerofila vegetationstyper af 

 att »Overhudscellernes Ydervsegge blive staerkt fortykkede og 



kutiniserede»; »die Verdickung der Aussenwände — be- 



wirkt erstens eine Einschränkung der Transpiration» 

 (Haberlandt, III, p. 95). En del alf vårväxter har också 

 starkt förtjockad epidermisyttervägg; så är ofta fallet med 

 glatta eller nästan glatta växtdelar särskildt af perenna arter 

 (jfr Grevillius, III, p. 39); så t. ex. kunna rosettbladen hos 

 Artemisia campestris och A. rupestris hafva en epidermisytter- 



