78 



vägg af ända till 15 »i i tjocklek (se fig. 10, 11, p. 78); hos 

 Thymus serpyllum är öfversidans epidermisyttervägg ofta ända 

 till 12 [i tjock; bland öfriga glatta eller nästan glatta arter 

 med starkt förtjockad epidermisyttervägg märkas enligt Gre- 

 villius, III. p. 39 — 40: Allium schoenoprasum (blomställnings- 

 skaft), Asperula tinctoria (stam: epidermisyttervägg ända" till 

 11 a med 3 — 6 »j. tjock kutikula; bladens epidermisyttervägg 

 däremot föga tjock; jfr Grevillius III, p. 39, 41), Galium 

 verum, Polygala vulgaris (stam och blad); Sagina nodosa (stam 

 och blad). Åtminstone en annuell art, Plantago tenuiflora, 

 har tjock epidermisyttervägg, men blott i blomställnings- 

 skaften, bladen äro däremot hydrofilt bygda (jfr Grevillius^ 



Fig. n. 



lct - del - Tvärsnitt genom blad. Auct. del. 



Fig. 10. Artemisia campestris (från öl., S. Alfvaret; c:a 3C %). 

 Fig. 11. Artemisia rupestris (från ÖL, S. Alfvaret; c:a 360 /i). 



III, p. 42, 86 — 7). De annuella arterna hafva föröfrigt »diinne 

 (im allgemeinen 3 — 4 »j, dicke) Epidermisaussenwände» (Gre- 

 villius, III, p. 42). Tjockleken af epidermisy t ter väggen 

 och hårbeklädnaden stå nog i allmänhet i ett visst förhållande 

 till hvarandra, så att de i viss grad ersätta hvarandra; 

 emellertid kan dock, oaktadt stark behåring, epidermisytter- 

 väggen vara rätt tjock, såsom t. ex. fallet är hos Achillea 

 millefolium. »Ein fast durchgehender Charakter der mehr- 

 jährigen Alf varf ormen besteht in der Dickenzunahme 

 der Epidermisaussenwände im Vergleich zu ensprechenden 

 Normalformen» (Grevillius, III, p. 44). Så t. ex. har jag 

 funnit, att epidermisytterväggen från bladets öfre sida varit 



