40 



samt beskrifver en del växtformer (jfr p. 92, 107) från alfvar- 

 vegetation. 



1899. K. Johansson: Studier öfver Gotlands hapaxan- 

 tiska växter med hänsyn till deras groningstid och öfvervint- 

 ring. Bih. K. V. A:s Handl. Bd. 25. III. N:o 2. Stockholm 

 1899. — Här meddelas, p. 33, några anteckningar om vege- 

 tationen på Närs, Wamiingbo och Sundre alfvar. 



1900. H. Witte: De svenska alf vårväxterna. Ark. f. 

 Bot. Bd. 5. N:o 8. Stockholm 1906. — Växtförteckning. 



1900. H. Witte: Einige neue Pflanzenformen aus der 

 schwedischen Alf var vegetation. Repertorium spec. nov. regn. 

 veg. Bd. II. Berlin 1906, p. 121. 



Oaktadt den gotländska alfvarvegetationen således ej är 

 vidare utredd, är ej heller jag i tillfälle att närmare behandla 

 densamma, utan måste jag inskränka mig till att blott om- 

 nämna en del mera karakteristiska typer från de områden, 

 jag besökt, nämligen Sundre, Wamiingbo, Öja och Näs sock- 

 nar på S. Gotland samt dessutom Visby alf var. 



Den gotländska alfvarvegetationen öfverensstämmer vis- 

 serligen i många afseenden med den öländska. Så t. ex. äro 

 ju större delen af dessa bådas karaktärsväxter desamma, om 

 också en del af den sistnämndas mera karakteristiska element, 

 såsom Galium silvestre, Helianthemum celandicum, Oxytropis 

 campestris, Plantago tenui flora, Potentilla fruticosa, Viscaria 

 alpina; Thamnolia vermicularis, m. fl., alldeles saknas i den 

 gotländska. Äfven i af seende på själfva fysiognomiken före- 

 finnas i allmänhet rätt stora öfverensstämmelser, dock äf- 

 ven en hel del afvikelser. Den gotländska alfvarvege- 

 tationen är nämligen betj^dligt mera mångformig än den 

 öländska; vidare är den, åtminstone delvis, mindre skarpt 

 afgränsad från andra vegetationstyper, till hvilka öfvergångs- 

 former finnas; i dylika fall är det ofta svårt att sätta gränsen 

 för alfvarvegetation. Så t. ex. den s. k. hällmarken (jfr Jo- 

 hansson, II, p. 25), som kan uppvisa allehanda öfvergångar 

 från typisk alfvarvegetation tiU barrskog. 1 



1 Johansson säger också, II. p. "26 not. 1: »Med alfvar förstås vidsträckta 

 hällmarker, som alldeles sakna skog». 



