38 



cm. höga), Thymus serpyllum, (fläckvis ymnig); tunnsådda: 

 Achillea millejolium (steril), Galium verum (veg.-flor. skott 

 3 — 4 cm. höga), Sedum acre (steril); enstaka: Anthylhs vulne- 

 raria (steril). Arenana serpyllifoha (enkel eller obetydligt gre- 

 nig, 2 — 3 cm. hög), Artemisia rupestris (veg.-flor. skott 8—10 

 cm. höga), Asperula tinctoria (veg.-flor. skott c:a 5 cm. höga), 

 Bromus mollis f. nanus (c: a 3 cm. hög). Calamintha acinos 

 (dvärg), Cerastium semidecandrum (c: a 5 cm. hög), Cirsium 

 acaule, Euphrasia strida (c:a 4 — 7 cm. hög), Lotus cornicula- 

 tus (veg.-flor. skott nedliggande af c:a 8 — 10 cm:s längd), 

 Medicago lupulina (upprätt, 2 cm. hög), Plantago lanceolata 

 (flor. skott af 4 — 5 cm:s längd), Ra?iunc?dus bulbosus (rosett- 

 skott), Scleranthns perennis (2 cm. hög), Silene mutans (veg.-flor. 

 skott 20 — 25 cm. höga), $.* glabra (steril), Stellaria graminea 

 (c:a 5 cm. hög), Thymus serpyllum f. ericoides, Trifolium ar- 

 vense (1 cm. hög), Trifolium repens (flor. skott 3 — 5 cm. höga), 

 Veronica spicata (veg.-flor. skott 5 — 6 cm. höga). — tunn- 

 sådda: Bryum pendulum, Dicranum scoparium, Ditrichum 

 flexicaide, Hypnum sericeum, Thyidium abietinum, Tortula ru- 

 ralis. — strödd: Cetraria aculeata , tunnsådd: Cladonia furcata, • 

 enstaka: Cetraria istandica, C. niialis, Cladonia pyxidaia, 

 Peltigera rufescens. 



Af likartad sammansättning är i allmänhet alfvarängen, 

 åtminstone på torr mark (jfr Hemmendorff, I, p. 21, 32); 

 på något fuktigare lokaler förekommer äfven en del mera 

 fuktighets älskade arter, och marken är då ofta tufvig. På 

 dylika ställen på södra alfvaret, i synnerhet dess nordligaste 

 del, förekommer den af Hemmendorff, I, p. 23 — 4, be- 

 skrifna Potentilla fruticosa -formationen. På ännu fuktigare 

 mark förekommer en ännu mindre xerof il ängsvegetation. 



Alfvarsteppen och alfvarängen äro alfvarvegetationens 

 viktigaste formationskomplex. Huruvida den af vikande Callu- 

 raz-hed, som enligt Hemmendorff, I, p. 21 , förekommer på en 

 del ställen på södra alfvaret, kan jämnställas med dessa, torde 

 vara ovisst. 



Slutligen bör väl äfven omnämnas, att de här och där 

 på södra alfvaret förekommande grunda vattensamlingarnas 

 vegetation, som dock i egentlig mening ej hör till alf var- 

 vegetationen, likväl företer en del af dess ekologiska egenheter. 

 Vegetationen i den största af dessa vattensamlingar. »Möckel- 

 mossen>>,är utförligt beskrifven af Hemmendorff, I, p. 24—27,28. 



