34 



Alfvarsteppen. 



Denna intager största arealen af Ölands alfvarområden, 

 särskildt af S. Alfvaret. Dess vegetation består af ett ej slutet 

 täcke af örter, gräs och dvärgbuskar samt ofta rikliga lafvar 

 och mossor; bland örterna spela hapaxanterna en rätt stor 

 roll, betydligt större än i alfvarängen. 



Den öländska alfvarsteppens mest karakteristiska arter 

 äro: Allium schoenoprasum, Androsace septentrionalis, Antenna- 

 ria dioica, Anthericum ramosum, Arenaria serpyllifolia, Arte- 

 misia rupestris, Asperula tinctoria, Bromus mollis, Calamintha 

 acinos, C ar ex glauca, Cerastium pumilum, Convolvulus arvensis, 

 Crepis tectorum f. pygmcea, Cynanchum vincetoxicum, Drabo. 

 verna, Festuca ovina, F. rubra f. celandica, Galium silvestre, 

 G. verum, Globularia vulgaris, Gypsophila fastigiata, Helianthe- 

 mum-Surtemsi, Hutchinsia petrcea, Linum catharticmn, Lotus 

 cornictdatus, Plantago tenuijlora, Potentilla verna,, Sedum acre, 

 S. album, Silene maritima, Thymus serpyllum; Dorcadion ano- 

 malum, D. cupulatum, Grimmia apocarpa, Mollia iortuosa, 

 Tortula ruralis ; Cetraria aculeata, C. älvar ensis, C. islandica, 

 C. nivalis, Gladonia aleicornis, C. furcata, C. pyxidata, Leca- 

 nora bracteata, L. calcarea, L. crassa, L. fulgens, Thamnolia 

 vermicularis, Toninia coeruleonigricans, m. fl. 



Jag vill här omnämna alfvarsteppens viktigaste forma- 

 tioner och bestånd (jfr för öfrigt Hemmen dorff, I, p. 17 — 24). 



En formation, som visserligen är allmän, ehuru den ingen- 

 städes intager någon större areal, är den Mollia tortuosa-for- 

 mation, som ofta förekommer på nakna hällar. Den karak- 

 teriseras särskildt genom förekomsten af små, ofta nästan 

 halfsferiska tufvor af Mollia tortuosa, hvarjämte i densamma 

 äfven ingå Dorcadion-&t terna, Grimmia apocarpa, Tortula ru- 

 ralis, m. fl. samt en del Caloplacce, Lecanoroe, Lecidece, Toninia 

 coeruleonigricans, m. fl. (jfr Hemmendorff, I, p. 17). 



På sådana ställen, där den sprickfria hällen är betäckt 

 af ett mycket tunt jordlager, förekommer ofta en del, van- 

 ligen rena bestånd, bland hvilka Sedum a/Zmra-bestånd (äfven 

 med S. acre) och Allium schcenoprasum-bestånd samt äfven 

 Bromus mollis-bestknd äro de vanligare. Dessa bestånd intaga 

 mera sällan större arealer. 



En formation, som intager stora ytor, i synnerhet af 

 S. Alfvaret, är den af Hemmendorff, I, p. 17 — 19, beskrifna 



