30 



Alfvarvegretationens fysiognomik. 



l. Ölands alfvarvegetation. 



Den öländska alfvarvegetationen är i stort sedt den mest 

 extremt utbildade af al] svensk alfvarvegetation, samt den, 

 som intager den största arealen, som nämnd t minst tre fjärde- 

 delar af samtliga svenska alf varområden ; denna alfvarvege- 

 tation är vidare mera skarpt afgränsad från andra vegetations- 

 typer än livad fallet ofta är med de öfriga. Som den där- 

 jämte i sig innesluter . en hel del af vår floras sällsyntare arter, 

 har den sedan långt tillbaka varit föremål icke blott för sam- 

 larens utan äfven för forskarens uppmärksamhet. I följd 

 häraf har Ölands alfvarvegetation blifvit rätt utförligt be- 

 handlad af en hel del författare, särskildt Hemmendorff, J. 

 Erikson och Grevillius. För fullständighetens skull lämnar 

 jag här nedan en kronologisk förteckning öfver alla arbeten, 

 som närmare beröra den öländska alfvarvegetationen : 



174-3. C. von Linné: Samling af Et Hundrade Wäxter 

 upfundne på Gothland, Öland och Småland. K. V. A:s Handl. 

 1741. Bd. 2. Stockholm 1743, p. 179. — Linné omnämner 

 följande arters förekomst på Ölands alfvar: Anthyllis vulne- 

 raria f. coccinea (p. 202), Festuca ovina (p. 184: »Wäxer på 

 alla torra platser, och besynnerligen på Ölands allwar, där 

 näppeligen annat Gräs gifwas»), Helianthemum oelandicum 

 (p. 194: »Wäxer öfver hela Ölands allwar»), Hutchinsia petrcea 

 (p. 199) och Oxytropis ca?npestris (p. 202). 



1745. C. von Linné : Öländska och Gothländska Resa åhr 

 1741. Stockholm & Upsala 1745. — Linné beskrifver här på 

 flera ställen (jfr p. 50, 51, 68 — 9, 76, 127) alfvarets »art och 

 egenskaper», så t. ex. p. 68 — 9 : »Allwarden sågs ifrån Mysinge- 



• 



