19 



De vestgötska alfvarområdena äro jämförelsevis små: 

 l:o) Falbygdens alf varområden, bland hvilka Klefva hed 

 i Vilske-Klefva socken på vestra sidan af Mösseberg är 

 det viktigaste; dessutom smärre områden i Dala och Högstena 

 socknar strax norr om Plantaberget, äfvensom i Gudhems 

 socken norr om Mösseberg; 2:o) Kinnekulles alfvar- 

 områden; österplana och Martorps hedar, belägna den förra 

 i Österplana, den senare i Vesterplana socken. 



Enligt en ungefärlig beräkning torde hela den svenska 

 alfvarvegetationen intaga en areal af omkring 425 till högst 

 450 kvadratkilometer. Häraf komma minst 350 kvadratkilo- 

 meter på de öländska alfvarområdena, af hvilka ensamt Södra 

 Alfvaret torde hafva en utsträckning af omkring 310 — 320 

 kvadratkilometer. De gotländska alfvarområdena torde om- 

 fatta en areal af omkring 75 å 100 kvadratkilometer ; de vest- 

 götska däremot torde väl knappast vara af mera än några, 

 högst 5 kvadratkilometers utsträckning. 



I detta sammanhang vill jag äfven omnämna några före- 

 komster af cxtraskandinaviska vegetationstyper, af hvilka en 

 del torde kunna hänföras till eller åtminstone stå den svenska 

 alfvarvegetationen mycket nära. Det är emellertid förenad t 

 med rätt stora svårigheter att konstatera öfverensstämmelse, 

 då beskrifningarna oftast äro kortfattade och ofullständiga. 



Den del af Europa, där på grund af likartade klimatiska 

 och geologiska förhållanden en med den svenska alfvarvege- 

 tationen öfverensstämmande vegetation vore att förvänta, är 

 det ostbaltiska silurområdet : Östersjöprovinserna jämte utan- 

 för desamma belägna öar. Jag vill här meddela några upp- 

 gifter härifrån. Muller, I, p. 24, säger t. ex. om vissa om- 

 råden på Ösel: »Der Boden besteht aus einer breiten, sanft 

 sich erhebenden Fläche aus Kalksteinplatten, die auf ihrer 

 Oberfläche verwittert und in kleine scherbenförmige Stiicke 

 gespalten, in ihren Spalten eine sehr spärliche und verkriippelte 

 Vegetation ernähren. Ich bemerkte Agrostis rubra L., Cam- 

 panula rotundifolia L., Ranunculus acris (meist einbliithig), 

 Potentilla reptans und Anserina. Die das ganze Jahr hindurch 

 iiber die Fläche streichenden Seewinde haben das Wachholder- 

 gesträuch, das hier in grosser Menge wächst, zu kleinen halb- 

 kugelförmigen Gebiischen niedergedruckt.» — Fil. lic. Carl 

 Skottsberg har godhetsfullt tillåtit mig göra följande utdrag 



