Alfvarvegetationens utbredning samt före- 

 komster af med alfvarvegetationen lik- 

 artade extraskandinaviska 

 vegetationstyper. 



Alfvarvegetationen förekommer, som nämndt, på sådana 

 ställen, där silurkalkstenen bildar tämligen jämna eller obe- 

 tydligt kuperade ytor af större utsträckning samt på samma 

 gång är blottad eller betäckt af ett föga mäktigt jordlager. 

 Så är förhållandet med vissa områden på Öland, på Gotland 

 och i Vestergötland, hvarför man kan särskilja : de öländska, 

 de gotländska och de vestgötska alfvarområdena. 



De öländska alfvarområdena äro de största i vårt land 

 och torde omfatta omkring tre fjärdedelar af hela alf var- 

 areal en. Förutom en del smärre områden märkas särskild t: 

 l:o) Södra Alfvaret, som har en utsträckning af omkring 

 42 km. i längd och 7 ä 8 km. i bredd (bredden växlar rätt 

 mycket, från omkring 10 km. vid Resmo och Wickleby till 

 blott omkring 3,5 km. vid Ås); det sträcker sig från Ottenby 

 i söder till Thorslunda i norr och är beläget inom Ås, Went- 

 linge, Gräsgårds, S. Möckleby, Segerstads, Smedby, Hulter- 

 stads, Kastlösa, Mörbylånga, Stenåsa, Resmo, Wickleby, 

 Sandby, Thorslunda och Gårdby socknar; 2:o) Borgholms 

 alfvar, äfven kalladt Greby alfvar, söder om Borgholms slott, 

 hufvudsakligen beläget i Räpplinge socken; 3:o) de norra 

 alfvarområdena, hufvudsakligen belägna inom Alböke, 

 Föra, Persnäs, Källa och Högby socknar. 



De gotländska alfvarområdena, till utsträckning betydligt 

 underlägsna de öländska, äro spridda öfver hela Gotland 

 (jfr Johansson, II, kartan), men hafva sin största utsträck- 

 ning inom l:o) de sydligaste delarna, i Sundre, Vamlingbo 

 och Öja socknar, samt 2:o) de nordligare delarna, i Hejnum, 

 Fleringe och Fårö socknar. Dessutom förekomma en hel del 

 smärre områden med alf var vegetation, t. ex. i Näs och Närs 

 socknar, vid Visby, på Karlsöarna o. s. v. 



