IG 



ningspunkter mellan alfvarvegetationen och hedvegetationen 

 kunna ju visserligen förefinnas, om man såsom Grjebner, III, 

 p. 27, betecknar hed såsom »ein offenes Gelände ohne erheb- 



lichen Banmwuchs — , dessen Holzgewächse im wesent- 



lichen aus Halbsträuchern oder niedrigen Sträuchern bestehen 

 und welches auch zugleich eines geschlossenen saftigen Gras- 

 rasens ermangelt», men det torde ändock vara svårt att 

 beteckna alfvarvegetationen såsom en hed, ty »in erster Linie 

 sind Calluna vulgaris und Erica Tetralix, dann aber auch 

 Myrica Gale, Empetrum nigrum, Ledum palustre, Vaccinium 

 uliginosum och Arctostaphylos V va ur si, als diejenigen Arten zu 

 nennen, von denen mindestens eine in Menge vorhanden sein 

 muss, damit man eine Lokalität als Heide bezeichnen kann» 

 (Grjebner, I, p. 197). Af nämnda, för äkta hedvegetation 

 karakteristiska arter förekommer i alfvarvegetationen blott 

 en, nämligen Calluna vulgaris, som på djupare jordmån på 

 Ölands södra alfvar kan, ehuru mycket sällsynt, bilda en, 

 som det synes mig, föga typisk CaUuna-hed (jfr Hemmen- 

 dorff, I, p. 21). Möjligen kan äfven den i det följande om- 

 nämnda Festuca ovma-formationen förete någon likhet med 

 Festuca-heden bland Gr^bners, III, p. 217 — 232, »Trockene 

 Grasheiden». 



Ett för hedvegetation utmärkande drag är äfven, att de 

 döda växtresterna för hvarje år ej fullständigt sönderdelas, 

 utan bilda ett oftast föga mäktigt torflager, s. k. hedtorf. 

 Någon dylik torf bildning har jag ej iakttagit i alfvarvegeta- 

 tionen. 



Ett af de drag, hvari alfvarvegetationen öfverenstämmer 

 med den äkta steppvegetationen, är äfven trädlösheten, som 

 i båda synas vara ursprunglig. - Kerner säger, I, p. 30, 

 härom hvad den klimatiska steppen angår: »Das wesentliche 

 Merkmal der Steppen ist ja eben die ursprungliche Baum- 

 losigkeit». Äfven alfvarvegetationens trädlöshet torde vara 

 ursprunglig (jfr Hemmendorfe, I, p. 30), ty någon trädve- 

 getation torde ej någonsin förefunnits på det tunna jordlag- 

 ret. Den baltiska ljungheden torde däremot enligt Gr^ebner, 

 III, p. 63, i allmänhet hafva efterträdt en skogsvegetation. 



Slutligen vill jag äfven omnämna, att alfvarvegetationen 

 i vissa fall kan vara svår att begränsa, nämligen då den 

 öfvergår i andra vegetationstyper. Så öfvergår den t. ex. 



