15 



Gypsophila fastigiata, Helianthemum chamcecistus, Holosteum, 

 umbellatum, Hutchinsia petrcea, Hypochceris macidata, Paula 

 britannicn, Juniperus communis, Linaria vulgaris, Medicago 

 falcata, M. minima, Orchis morio, O. ustulata, Phleum Boehmeri, 

 Poa bulbosa, P. pratensis, Polygala vidgaris, Polygonum avi- 

 culare, Potentdia collina, Primus spinosa (»biidet einen wich- 

 tigen Bestandtheil der strauchartigen Formationen im Steppen- 

 gebiete», Rehmann, I, p. 62), Pulsatilla pratensis, Ranunculus 

 Ulyricus, Saxifraga granulata, S. tridactylites, Seabiosa colum- 

 baria, Sedum acre, Thymus serpyllum, Valerianella olitoria, 

 Veronica verna, Vicia cracca, m. fl. Flertalet af dessa ingår 

 ej i fjällheden; de rena fjällväxter, som förefinnas i alfvar- 

 vegetationen synes i allmänhet vara glaciala relikter; dylika 

 ingå äfven i den sydryska steppens vegetation (jfr Reh- 

 mann, II). 



I sina mera extrema former är säkerligen alfvarvegeta- 

 tionen en lika väl utpräglad stepp som den klimatiska, men 

 å andra sidan öfvergår den i en xerofil ängsvegetation, alfvar- 

 ängen; likartadt är äfven förhållandet med den sydryska 

 steppen. Gränsen mellan stepp och äng är, såsom framhållits 

 af Schimper, I, p 622, svår att uppdraga, då äfven fullt 

 sluten steppvegetation kan förekomma. Jag anser emellertid, 

 att den xerofila, ängsartade vegetation, som jag i följd af 

 dess öfverensstämmelse med den nordeuropeiska ängsvegeta- 

 tionen gifvit namnet alfvaräng, är en öfvergångsform mellan 

 äng och alfvarstepp, som dock bör hänföras till alfvarvege- 

 tationen; alfvarängen bildar ju tillsammans med alfvarstep- 

 pen en ekologisk enhet. 



Här vill jag äfven omnämna alfvarvegetationens för- 

 hållande till den äkta hedvegetationen; i all synnerhet som 

 A. Nilsson, II, p. 135, för alfvarvegetationen föreslagit be- 

 nämningen kalkhed, dock under påpekande af att den torde 

 »mera erinra om stepp än om hed». Benämningen kalkhed 

 anser jag af flera skäl vara olämplig. Få vegetationstyper 

 hafva emellertid blifvit så ofta förväxlade med hvarandra 

 som stepp och hed, beroende på att de ha vissa habituella 

 drag gemensamma, hvartill orsaken är att söka i närings- 

 bristen; denna är dock af väsentligt olika slag, ty under det 

 att hedens jordmån är verkligt näringsfattig, är däremot 

 steppens blott näringsfattig i fysiologisk mening, vare sig nu 

 detta beror på klimatet eller på underlaget. Vissa anknyt- 



