6 



dorff, I, p. 3, för vegetationen på Ölands alf var områden , af 

 Sernander, I, p. 75, 83, för dylik vegetation på Gotland, 

 samt slutligen af mig (jfr Bot. Not. 1901, p. 217) för liknande 

 vegetation i Vestergötland. En del författare, t. ex. Stenham- 

 mar, I, Lönnroth, I, har begagnat ordet kalkhed, kanske dock 

 uteslutande såsom topografisk term, blott A. Nilsson, II, 

 p. 135, har ehuru med tvekan föreslagit kalkhed såsom växt- 

 geograf isk benämning på »de växtsamhällen, som karaktäri- 

 sera Ölands allvar och liknande områden på Gotland och 

 Ves tgö tabergen » . 



Då alfvarvegetationen, som nämndt, till största delen är 

 betingad af edafiska faktorer, må först och främst framhållas, 

 att den förefinnes på sådana ställen, där si lurkalkstenen 

 bildar jämna eller obetydligt kuperade ytor af större utsträck- 

 ning samt på samma gång är blottad eller täckt af ett oftast 

 föga mäktigt jordlager, som vanligen till större delen är en 

 förvittringsprodukt af kalkstenen. På grund af växlingar i 

 underlagets beskaffenhet, d. v. s. i första hand det täckande 

 jordlagrets större eller mindre mäktighet, är alf vårvegetationen 

 ej att betrakta såsom en enhetlig växtformation, utan snarare 

 som ett komplex af formationer, h vilka tillsammans bilda en 

 ekologisk enhet (»ein ökologischer Pflanzenverein», Drude) 

 inom xerofytserien (jfr A. Nilsson, I, p. 233). I stort sedt 

 sammansättes alfvarvegetationen af tvenne genom öfvergångar 

 med hvarandra förbundna formationskomplex: alfvarsteppen 

 och alfvarängeii. 1 Inom b var och en af dessa förekommer 

 en hel del bestånd och artgrupperingar eller växtformationer 

 i Hults mening. Alfvarsteppen förefinnes på blottad häll 

 eller på tunt jordlager och är en öppen vegetation ; alf varängen 

 förekommer på djupare jordlager och är i allmänhet sluten. 

 Hvad särskildt denna sistnämnda beträffar, så är den, ehuru 

 till sin sammansättning ett ängssamhälle (jfr A. Nilsson, II, 

 p. 132) likväl xerofilt utbildad och företer alla för alfvar- 

 vegetationen i allmänhet karakteristiska drag. Alfvarsteppen 

 är alf v ar vegetationens vanligaste formationskomplex, ehuru 

 äfven alf varängen intager rätt stora delar af vissa alf var- 

 områden, t. ex. af Borgholms alfvar; vegetationen på Ölands 

 södra alf vars landborgar är äfven ofta en alfvaräng; Hem- 

 mendoree säger, I, p. 32, om vegetationen på landbor- 



1 Sjöstrand påpekar, I, p. 459, pä Ölands södra alfvar förekomsten 

 af tvenne olika slag af alfvar: »Högaivar» och »Gräsaivar», hvilka på 

 sätt och vis torde motsvara respektive alfvarstepp och alfvaräng. 



