91 



Innan jag börjar min framställning af underjordssystemen, 

 vill jag omnämna ett i al f var vegetationen ej ovanligt förhål- 

 lande, nämligen att af en del arter förekomma mer eller 

 mindre allmänt individ, af hvilka delar, som väl under nor- 

 mala förhållanden i regel tillhöra underjordssystemet, befinna 

 sig of van jordytan och således böra hänföras till ofvan j ords- 

 system et. Så kan förhållandet vara icke blott med rhizom utan 

 äfven med de öfversta delarna af hufvudroten eller birötterna, 

 Ii varpå jag här vill lämna några exempel. Plantago lanceolata 

 (se fig. 20: 2, p. 95) och P. media kunna hafva det relativt 

 korta, af de tätt hoppackade bladbasresterna knöllika rhizomet 

 jämte ibland t. o. m. en del af hufvudroten ofvan jordytan; 

 Phleum praten se * nodosum har ibland stamknölen ofvan jord. 

 h vilket äfven kan vara förhållandet med rhizomen af Poten- 

 tilla verna (se fig. 20: 3, p. 95). En del arter med stjälkbaskom- 

 plex eller med andra biologiskt närstående skottbyggnadstyper 

 kan ibland hafva detta något upplyftadt öfver jordytan, så t. ex. 

 Artemisia campestris (ända till 9 cm.; jfr fig. 20: 5, p. 95), Gypso- 

 phila fastigiata, Lotus corniculatus, Plantago maritima, Silene 

 maritima, m. fl.; af Salix repens har jag sett individ med huf- 

 vudroten blottad ända till 55 cm:s längd. Vanligast torde 

 emellertid detta förhållande återfinnas hos Helianthemum 

 celandicum, hvars hufvudrot ofta till flera cm:s längd är blot- 

 tad, ibland t. o. m. så mycket, att den basala delen af en 

 eller annan sidogren är ofvan jord. Orsaken till denna upp- 

 lyftning torde nog hos olika arter kunna vara af olika slag; 

 i flertalet fall synes den, om ej uteslutande, så åtminstone 

 till stor del bero på en uppf rysning, analog med den, som 

 ofta inträffar med på hösten planterade växter, som före 

 vinterns inbrott ej hunnit tillräckligt utveckla sina rötter. 

 Uppf rysningen synes ske på växtens yngre stadier, innan den 

 ännu fått säkert fäste i jorden; härför talar bl. a. den af mig 

 i Upsala botaniska trädgård gjorda iakttagelsen, att ungplantor 

 af Helianthemum oelandicum och Oxytropis campestris efter 

 första vintern af sitt lif haft ett rätt långt stycke af hufvud- 

 roten ofvan jordytan. Att uppfrusna individ, då de väl fått 

 ordentligt fäste i jorden, ej åter neddragas genom rotkon- 

 traktion, synes kunna bero därpå, att denna då upphört; 

 Stroever, I, p. 44 — 5, har nämligen funnit att rotkontrak 

 tion hos en hel del växter blott förefinnes under första året 

 af hufvudrotens (eller birötternas) tillvaro; hos träd och buskar 



