93 



bildar växtens hela underjordssystem; af mera sekundär natur 

 är, att stamdelar och epikotyla birötter ingå i detsamma. 



Hos en hel del arter, hos hvilka underjordssystemet blott 

 utgöres af hufvudroten, är denna relativt fin, genomgående, 

 ej eller obetydligt upplagsförande, ej heller i allmänhet ligni- 

 fierad. Så är förhållandet särskildt med en hel del annuella 

 hapaxanter, af hvilka flertalet uppträda såsom dvärgar: 

 Alchemilla arvensis, Alyssum calycinum, Anagallis arvensis, 

 Androsace septentrionalis, Ar enar ia gothica, A. serpyllifolia, 

 Braya supina, Calamintha acinos f. nana, Cerastium-dbrter, 

 Chcenorrhinum minns, Crepis tectorum, Draba verna, Echino- 

 spermum lappula, Filago moniana, Galeopsis ladanum, Gnapha- 

 lium uliginosum, Holosteum umbellatum, Hutchinsia petroea, 

 Kolilrauschia prolifera, Linum catharticum, Medicago minima, 1 

 Myosotis collina, M. strida, Polygonum avicidare, Scleranthus 

 annuus, Senecio vulgaris, Sinapis arvensis, Trifolium arvense, 

 T. procumbens, Veronica verna, Viola arvensis, V. tricolor, 

 m. fl. samt äfven en del andra t. ex. Polygala vvlgaris (rot 

 lignifierad), Scleranthus perennis, m. fl. Hos flertalet af dessa 

 är hufvudroten genomgående med i allmänhet relativt svaga 

 sidogrenar, mera sällan strax under jordytan upplöst i flera 

 likvärdiga grenar, såsom förhållandet ibland kan vara exem- 

 pelvis hos Senecio vulgaris, Trifolium procumbens, m. fl. 

 Ofvannämnda arter hafva således en mer eller mindre starkt 

 utpräglad, om också fin pålrot, ehuru flera af dem enligt 

 Freidenfelt, II, p. 132, skulle tillhöra den af honom upp- 

 ställda »ruderattypen», som karakteriseras af att hufvud- 

 roten rätt snart under jordytan fullständigt upplöses i gre- 

 nar. Denna »ruderattyp» synes ej förekomma i alf vårvegeta- 

 tionen; möjligen kan orsaken härtill vara att söka i den 

 omständigheten, att alfvarväxterna äro i behof af säkrare 

 förankring eller, hvilket är troligare, i ytlagrets ringa fuktig- 

 hetsgrad; Gain har, I, p. 142, påpekat, att »la racine était 

 nettement pivotante en sol sec et chevelue presque sans 

 pivot en sol humide». Denna typs representanter hafva, då 

 de ofta uppträda såsom dvärgar, ett jämförelsevis obetydligt 

 rotsystem; de förekomma också ofta på tunt täckande jord- 

 lager (ofta äfven t. o. m. ofvanpå sprickfria hällar). Till 



1 Hos denna art synes i allmänhet nedre delen af stammen vara ned- 

 dragen under jordytan. 



