102 



En typ, som nästan bildar motsatsen till Sedum-artenms 

 i allmänhet nästan blott af birötter bestående underjords- 

 system, innefattar inom sig de arter, h vilkas underjordssy- 

 stem består af ett rikt förgrenadt, ofta lignifieradt, länge 

 kvarlefvande utlöparsystem (med långsam isolering), från hvil- 

 ket utgå starkare och svagare, lignifierade birötter. Hit höra 

 Galium verum, G boreale, Achillea millefolium och Vicia cracca 

 samt äfven Artemisia laciniata. — Galium verum har vanligen 

 ett mycket utgrenadt, af de sträckledade föryngringsskot- 

 tens utlöpardelar bildadt jordstamsystem, från hvars nodi, 

 starkare och svagare, ofta horisontella birötter utgå. Förutom 

 denna skottbyggnadsform har jag äfven iakttagit en annan 

 med en slags lokalisering af skott; dess utbildning är i kort- 

 het följande: från primärskottets basaldel utbildas en hel del 

 ej eller obetydligt utlöpande föryngringsskott, hvilka efter 

 blomningen till största delen bortdö; på så sätt uppstår 

 genom de år efter år hopgyttrade skottbaserna en nästan 

 knölformig jordstam, från hvilken birötter utgå; från den 

 knöllika jordstammen har emellertid bildats ett eller annat 

 föryngringsskott af utlöparnatur, hvars luftstamdel vid sin 

 bas upprepar samma knölbildningsfenomen. Galium verum 

 är enligt Warmjng, II, p. 65, en art »med hurtig bortdö- 

 eade Primrod», ibland synes dock hnfvudroten rätt länge 

 kvarlefva, så har jag påträffat rätt gamla individ med 

 stark, ända till c:a 50 cm. lång hufvudrot. — Galium boreale 

 öfverensstämmer i det väsentligaste med G. verum; indi- 

 vid med stark skottlokalisering har jag dock ej påträffat. 

 Birotbildningen synes ofta vara, starkare och birötterna mera 

 förgrenade än hos nämnda art. — Achillea millefolium har ett 

 starkt förgrenadt utlöparsystem, från hvilket utgå jämförelse- 

 vis fina, med få sidogrenar försedda birötter. — Artemisia 

 rupestris har liksom Achillea ett starkt förgrenadt utlöpar- 

 system, från hvilket utgå jämförelsevis fina birötter; denna 

 art afviker således i afseende på sin skottbyggnad från öfriga 

 svenska Artemisia-Sirter ; den ekologiskt mest närstående är 

 A. maritima L., hvilken emellertid har vandringsrötter med 

 från dem utgående rotskott, och dess skottbyggnad är således, 

 morfologiskt sedt, af helt annat slag. — Vicia cracca har 

 ett vidsträckt utlöparsystem med fina, rikt förgrenade bi- 

 rötter. — Till ofvannämnda typ synas äfven kunna föras 

 Asperula tinctoria, Carex glauca, Juncus compressus och Vero- 



