103 



nica longifolia, ehuru skottisoleringen hos dessa sker snabbare, 

 h varför utlöparsystemen ej äro så utgrenade. — Hithörande 

 arter kunna förekomma på tunt jordlager; (Mutm-arterna 

 kunna t. o. m. krypa omkring i fina springar på alldeles 

 blottade hällar, hvarvid hufvudmassan af deras underjords- 

 system ofta är beläget mellan öfversta och näst öfversta 

 kalkstenslagret. 



Ekologiskt lika men morf ologiskt mycket olika föregå- 

 ende är en annan typ med krypande underjordssystem; den 

 krypande delen utgöres i detta fall ej af utlöpare utan af 

 rötter, s. k. vandringsrötter, från hvilka vegetativ-florala skott 

 utbildas ur adventivknoppar. Dessa arter hafva således 

 necessära rotskott (jfr Wittrock II, p. 35 — 6), d. v. s. rotskott- 

 bildningen ingår såsom en nödvändig led i dessa arters ut- 

 veckling. Hit höra Cirsium arvense, Convolvulus arvensis, 

 Inula britannica, Linaria vulgaris och Rumex acetosella; af 

 dessa har jag närmare studerat endast Convolvulus och Lina- 

 ria. — Convolvulus arvensis har långa, relativt fina vandrings- 

 rötter, som förlöpa såväl i tunt täckande jordlager, som på 

 allehanda sätt mellan kalkstenslagren, ofta nedträngande i de 

 finaste springor; fullständiga individ äro därför mycket svåra 

 att utpreparera. Rotskottens underjordsdel är rätt obetyd- 

 lig, på af mig mätta individ högst 12 cm. lång och 1,5 — 3,5 

 mm. i diameter; af Hj. Nilsson, I, p. 124, uppgifves det 

 normala vara respektive 20 — 30 cm. och 5—7 mm. Från 

 vandringsrötterna utgå korta, fina absorptionsrötter. (Jfr 

 för öfrigt Irmisch, V, p. 438 — 41). — Linaria vulgaris har i 

 motsats till föregående obetydligare greniga vandringsrötter, 

 hvilket emellertid ej är fallet under normala förhållanden (jfr 

 Irmich, V, p. 468; Hj. Nilsson, I, p. 122); dessa vandrings- 

 rötter äro fina, (knappast mer än 0,7 5 mm. i diameter), nästan 

 hvita och förlöpa ofta i jordlagret ofvanpå hällarna (c:a 1,5 

 — 4 cm. under ytan); absorptionsrötterna äro fina. — Inula 

 britannica har enligt Brundin, I, p. 103—4, långa horison- 

 tella vandringsrötter, från hvilka utgå med kraftiga birötter 

 försedda skott. — (Till denna typ skulle äfven kunna 

 föras Prunus spi?iosa, som har kraftiga vandringsrötter, från 

 hvilka rotskott utgå; denna art har emellertid hufvudroten 

 troligen kvarlef vande under växtens hela lif.) 



Jag öfvergår nu till ett par typer, h vilkas underjords- 

 system äro af kort varighet: ett år eller delar af tvenne 



