1893] NORDISCHE LEHNWORTER. 213 



lastot (lp. S.). tadeln = schw. lasta. 



Miten, (Siidw.) takten, pl. -emak, (Lnv. Ib.) lahtem. (Ib. Of.) 

 laJitam, (Kv.) 7a/^a, g. Iaht3im& (laJttmsi), (Of.) la-tæFna, 

 g. -tæina (all. -i), Ladestock = nw. la(d)tein, m., *la(d)ten. 



latertet (lp. S.), faulenzen = schw. latas. 



fahtt&, g. /a//fa (Kr.), (Siidw.) flaJitta, g. /ato (all. -1), (Kv.) 

 plahtta,, g. plaJita, (Lg.) floJdt&, g. fldJitta, (Lnv. Ib. Of. 

 Wst.) flohtta, g. fiol da (all. -f) | lp. S. bluotta, pluotta, 

 (Hm.) flohtto, g. „ , (Fld.) floaldtan, (Sors.) hloahtta, 

 (Ht.) bluohtta, hloahtta. Floss = anw. floti. nw. flote, schw. 

 flotte, m. 



lal/tta. g. 7«7/fa, (Kv.) 7a/^a ? g. ,. (gew. im Plur.), Geberde = 



anw. låt, læti, nw. læte. n. 

 lahtte, g. ,. | lp. S. Jatte I lp. E. latte, låtte, Fussboden = anw. 



flet, n. ; fn. lattia. 

 latte (lp. S.), (Lid. Ts. Fld.) lahtte, (Arj.) lahtti, blau = anw. 



• blått, adj. nentr. ; s. hlav. 

 lal/ttit. Laut von sich geben | lp. S. lautet, lauten; (Lul.) lahttit, 



åussern = anw. lata, nw. schw. låta; vgl. (Ts.) lahttadet, 



Laut von sich- geben. 

 hupa, g. l&upa (Kv.), (Siidw.) l^upa, (Kl.) laub, pl. laupak \ 



lp. S. (Ts.) loiipo, (Ht.) fy?(jjo (akk. -?«&), eine Art von 



Schachtel "= anw. laupr, nw. laup, ra. 

 låva-vuodna, ein Fjord in ^Vestfinnmarken = nw. la-fjord (aus 



*lav-fjord). 



låvag, ein Ort in Balsfjord = nw. lavangen. 



latfgo, g. lavgo | lp. S. laugo, (Ht.) Bad (bes. fiir kleine 



Kinder); (Lul.) lauku. Waschen, Wåsche = anw. laug, f. 

 lav 1 got, pr. lavgom \ lp. S. laugot, (Lul.) laukut, (Ht.) lavgut, 



baden = anw. nw. lauga. 

 lar/t. (Leem) plarvit, (Ks.) blavit, (Hf. auch) plavit, (Kl.) plavit, 



(BIs.) /a/iÅ-of (impf. -ojim) | lp. S. plagot, (Lul.) 



pflegen, gewohnt sein = nw. plaga. 

 lav!ke, g. lavke, (Leem) lavk, (Siidw.) lefki, g. levki (all. læfkåi) 



(aus nw. *løyk) | lp. S. lauk, Lauch = anw. laukr, nw. lauk, 



m.; fn. laukka. 



