1693.] 



ATHENS POLITISKE UD VIKLING. 



5 



Boiotien, Salamis og de nordlige dele af Peloponnes og kanske 

 ogsaa fra Pylos kom enkelte slegter vandrende med sine under- 

 givne og optoges paa samme maade blandt de gamle beboere, 

 som tilfældet var med Claudierne i Roms patricierstat. 



Det vigtigste element blandt disse indvandrere var jonerne, 

 om hvis skridtvise udbredelse over Attika sagnet har bevaret 

 tydelige minder. Xuthos, Jon, Aigeus og Theseus er jonernes 

 repræsentanter; Poseidon og Apollon er deres hovedguder. Det 

 synes, som de først (fra Thessalien?) er kommen til sletten ved 

 Marathon, hvor de stiftede den derværende Tetrapolis; dette er 

 den ældste joniske periode i Attika, Xuthosperioden. Fra Tetra- 

 polis vandrede saa joniske skarer til Athen og dannede der et 

 eget samfund paa Agrai-høiderne 1 i øst med Delfinion og Palla- 

 dion som kultstæder; dette er Jonsperioden. Denne krigerske 

 stamme staar dog ikke i et rent fiendtligt forhold til de gamle 

 beboere, der i sagnet repræsenteres af Kekrops og de „jord- 

 fødte" Erechtider med Athene og de chthoniske guddomme som 

 skydsguder. Xuthos ægter ifølge sagnet Erechteus r s datter 

 Kreusa og hjælper ham i kampen mod euboierne. Ligeledes 

 kommer Jon Erechteus tilhjælp mod Eumolpiderne i Eleusis og 

 bliver deres „polemarch" 2 eller „stratarch" 3 . Uden endnu at 

 vinde den øverste ledelse gaar jonerne fra nu af over til at 

 blive den drivende kraft og bestemmende faktor i Attikas ud- 

 vikling. Hermed stemmer, hvad Aristoteles skriver 4 : „Den 

 første grundlæggende ordning (af den attiske stat) i gammeltid 

 udgik fra Jon og dem, der slog sig ned 5 sammen med ham. 



1 Cnf. C. Wachsmuth, Stadt Athen im Alterthum. I. Leipzig 1874. 

 p. 392 og fl. Den samme i Hermes 25 (1890) p. 141. E. Curtius, Die 

 Stadtgesch. v. Athen. Berlin 1891. p. 38 og fl. 



2 Aristoteles Polit. Ath. p. 5 (c. 3). Jeg citerer altid efter pagina i 

 Kenyons første udgave, med den almindelige kapitelinddeling i 

 parenthes. 



3 Herodot VIII. 44. 



4 Polit, Ath. p. 104, 12 (c. 41). 



5 Jeg læser her med Blass og Kaibel-Wilamowitz owor/^oavrcov^ ikke 

 med Kenyon ovvoixiodrro)v. Cnf. Herakleides's epitome 1 i Kaibel- 

 Wilamowitz^ udgave p. 85, Miiller, Fragmenta Hist. Gr. II. 208, 

 samt Harpokration s. v. 'AnoVUov Tcargcpos. 



